СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року                                       м. Харків                        Справа № 922/3944/19  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Тихий П.В. , суддя  Хачатрян В.С.,
за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
за участю прокурора – прокурор відділу Харківської обласної прокуратури Ногіна  О.М., на підставі службового посвідчення;
інші учасники справи в судове засідання не з`явились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області (вх. № 3142 Х)
на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.12.2024 (повний текст судового рішення складений    та підписаний 18.12.2024, суддя Ольшанченко В.І.)
у справі №    922/3944/19
за    позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №5, м. Харків,
до    Харківської міської ради, м. Харків 
   Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна    Харківської міської ради, м. Харків    
фізичної особи-підприємця Дудки Валентини Іванівни, м. Харків 
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, зобов`язання повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2024 у справі №922/3944/19  відмовлено у задоволенні заяви  керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області про забезпечення позову.
Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що заявником не доведено існування обставин, які б свідчили про доцільність та необхідність забезпечення позову, оскільки ним не надано належних і допустимих доказів, що підтверджують імовірність утруднення виконання рішення суду у разі невжиття відповідних заходів, а лише наведено посилання на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків без відповідного обґрунтування, зокрема без підтвердження факту вчинення відповідачем на цей момент будь-яких реальних дій, які могли б ускладнити виконання рішення суду, при цьому не наведено жодного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення, а також не доведено розумності, обґрунтованості та адекватності запропонованих заходів, їхньої відповідності критеріям необхідності та пропорційності, забезпечення балансу інтересів сторін, а також запобігання порушенню прав і законних інтересів осіб, які не є учасниками судового процесу.
Керівник Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 18.12.2024 у справі №922/3944/19  та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова; вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна 1455479663101 (номер запису про право власності № 26900134), а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № ХІІІ, 18, 27 загальною площею 62,9 кв. м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Валдайська, 24, із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном; вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна 1455571363101 (номер запису про право власності № 27026636), а саме: 32/100 частки у праві власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 26, 26б площею 8,4 кв. м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Валдайська, 24, із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном. Судові витрати просить покласти на відповідачів.
Апеляційна скарга прокуратури мотивована наступним:
- оскільки предметом спору у цій справі є визнання незаконним та скасування пункту додатку до рішення сесії Харківської міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, а також зобов`язання третього відповідача повернути об`єкти нерухомості з незаконного володіння на користь територіальної громади м. Харкова, необхідність забезпечення позову спрямована на уникнення ризиків подальшого відчуження спірного майна, передачі його в оренду чи зміни цільового призначення; відсутність обмежень на час розгляду справи може призвести до ускладнення виконання судового рішення або до необхідності звернення з новими позовами до інших осіб, яким це майно може бути передано;
- обрані заходи забезпечення позову є тимчасовими, співмірними з предметом позову та спрямовані виключно на збереження правового статусу спірного майна до завершення судового розгляду; забезпечення таких заходів відповідає меті ефективного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а їх невжиття може призвести до незворотних наслідків;
- обрані заходи забезпечення позову на період розгляду судом спору не будуть перешкоджати діяльності відповідача, оскільки не позбавляють останнього його прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, а лише тимчасово обмежують право відповідача розпоряджатись вказаним об`єктом нерухомого майна та вчиняти дії, спрямовані на зміну об`єкта нерухомого майна.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2024 для розгляду справи №922/3944/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Тихий П.В., Хачатрян В.С.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2024 у справі №922/3944/19 витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3944/19; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області (вх. № 3142Х) на ухвалу господарського суду Харківської області від  18.12.2024 у справі №922/3944/19 до надходження матеріалів справи.
03.01.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3944/19.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 у справі №922/3944/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області (вх. № 3142 Х) на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.12.2024 у справі №  922/3944/19; призначено справу до розгляду на "04" лютого 2025 р. об 11:00   годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132; визнано необов`язковою явку представників учасників справи та довести до відома, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції їх представників не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті; доведено до відома учасників справи про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв чи клопотань (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з доказами їх надсилання іншим сторонам у справі до 16.01.2025.
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать відомості картки вихідної кореспонденції, інформація про доставку документів засобами модуля «Електронний суд» та відомості оператора поштового зв`язку, що наявні в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, керівник Харківської місцевої прокуратури №5 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та до фізичної особи-підприємця Дудки Валентини Іванівни (надалі - відповідачі), і якому просить:
1) визнати незаконним та скасувати п. 36 додатку 1 до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 №1008/18;
2) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 31.05.2018 №5572-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Дудкою Валентиною Іванівною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тихоновою І.В. і зареєстрований в реєстрі за №115 та скасувати записи про проведену державну реєстрацію права власності 26900134 від 18.06.2019 та 27026636 від 11.07.2018;
3) зобов`язати повернути фізичну особу-підприємця Дудку Валентину Іванівну (код НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади міста Харкова, в особі Харківської міської ради, нежитлові приміщення 1-го поверху №ХІІІ, 18, 27 загальною площею 62,9 кв м та 32/100 частки у праві власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №26, 26б площею 8,4 кв м загальною площею 71,3 кв м в житловому будинку літ. "А-9" за адресою: м. Харків, вул. Валдайська, 24, а Харківську міську раду Харківської області прийняти вказані приміщення.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що Харківською міською радою незаконно обрано спосіб приватизації майна шляхом його викупу орендарем, тому право власності на нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу перейшло до Дудки В.І. з порушенням законодавства щодо приватизації комунального майна. При цьому, прокурор вказує, що Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради було обізнано про порушення процедури приватизації та необхідності її проведення не шляхом  викупу, а за наслідком проведення аукціону чи конкурсу, адже в договорі купівлі-продажу наявні посилання на відповідні закони, у яких зазначено, що таке право набувається лише за умови проведення невід`ємних поліпшень вартістю понад 25 відсотків вартості об`єктів приватизації, натомість ФОП Дудка В.І. таких поліпшень не проводила, відповідні документи не оформлювала, до Управління комунального майна не надавала. Вказане, на переконання прокурора, у сукупності свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та відновлення порушених державних інтересів в особі територіальної громади м. Харкова.
Ухвалою від 29.03.2021 господарський суд Харківської області залишив позов прокурора без розгляду.
Постановою від 25.05.2021 у цій справі Східний апеляційний господарський суд скасував ухвалу господарського суду від 29.03.2021, справу передав на розгляд господарського суду Харківської області.
Постановою Верховного Суду від 16.10.2024 постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 у справі №922/3944/19 залишено без змін.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.11.2024 у справі №922/3944/19, зокрема, ухвалено розгляд справи розпочати спочатку у загальному провадженні.
18.12.2024 керівник Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд:
1. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна 1455479663101 (номер запису про право власності №26900134), а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №ХІІІ,18,27 загальною площею 62,9 кв м, які розташовані за адресою: м. Харків вул. Валдайська, 24, із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном.
2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна 1455571363101 (номер запису про право власності №27026636), а саме: 32/100 частки у праві власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №26, 26б площею 8,4 кв м, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Валдайська, 24, із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном.
В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову прокурор посилався на те, що без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник спірного нерухомого майна - ФОП Дудка В.І., може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд в будь-який час, натомість подальше ймовірне відчуження майна на користь інших осіб, передача нерухомого майна в оренду, зміна його призначення (з нежитлового на житлове тощо), поділ, виділ чи об`єднання ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Також прокурор вказував на те, що вчинення будь-яких дій з нерухомим майном до закінчення судового розгляду, у разі задоволення позову, призведе до необхідності зміни позовних вимог або вирішення спорів з іншими позовними вимогами та з іншими особами, яким це майно може бути передане в оренду або іншим чином відчужено.
З огляду на наведене, прокурор зазначив, що оскільки ФОП Дудка В.І. має правомочності власника майна, що надає йому можливість у будь-який момент, у тому числі під час розгляду справи судом, розпорядитися спірним майном на користь третіх осіб, а також враховуючи обізнаність третього відповідача про наявність судового спору, існує ризик вчинення ним дій, спрямованих на утруднення виконання можливого судового рішення, зокрема шляхом розпорядження спірним майном, ініціювання зміни його призначення чи функціонального використання, що в сукупності є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.
Надаючи власну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції з наведеними висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 01.05.2023 у справі № 914/257/23, від 06.03.2023 у справі № 916/2239/22.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. 
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Згідно з положеннями частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). 
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Східний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що при розгляді заяв про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті. 
До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Європейський Суд з прав людини також наголошує, що для Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права (рішення у справі "Каіч та інші проти Хорватії").
Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Як встановлено вище, предметом позову у цій справі є вимоги прокурора щодо визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу, зобов`язання повернути майно. 
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на  порушення відповідачами вимог Закону України “Про приватизацію державного майна”, Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова при проведенні процедури приватизації визначеного майна комунальної форми власності.
Разом з тим, у контексті спірних правовідносин, прокурор має довести наявність зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обґрунтувати, яким чином заходи забезпечення позову забезпечать реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.
Так, в обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор зазначив, що існує реальна загроза неможливості виконання судового рішення у випадку задоволення позову, оскільки теперішній власник нерухомого майна може відчужити спірне нерухоме майно на користь інших осіб, здійснити його поділ або зміну цільового призначення.
У свою чергу, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що відповідні твердження прокурора мають бути підтверджені належними та допустимими доказами у контексті норм ГПК України.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 1 ст.76 ГПК України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Передбачена статтею 77 ГПК України вимога процесуального законодавства щодо допустимості доказів знаходить своє вираження в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду Харківської області про те, що всупереч наведеним положенням ГПК України, прокурором у заяві про забезпечення позову не було належним чином обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення у разі задоволення його вимог. 
Саме лише посилання прокурора в заяві на можливість вчинення третім відповідачем дій, зокрема, щодо продажу спірного майна, поділу або зміни функціонального призначення, які в подальшому унеможливлять чи утруднять виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі щодо потенційної можливості подальшого відчуження нежитлових приміщень іншим особам є лише припущеннями скаржника, які не базуються на жодних належних та допустимих доказах. Зокрема, прокурором не надано оголошення про продаж спірного нерухомого майна чи інших доказів готування до його відчуження, тобто не доведено існування реальних ризиків подальшого утруднення чи неможливості виконання рішення про повернення такого майна законному власнику у випадку задоволення позовних вимог. 
Так само відсутні будь-які докази на підтвердження доводів щодо ймовірності здійснення третім відповідачем дій, спрямованих на зміну функціонального або цільового призначення майна, його поділу або інших дій, спрямованих на зміну чи відчуження майна. 
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта про те, що у порівнянні з 2018 роком ціна на нерухомість зросла, а тому вказане є сприятливою умовою для прийняття рішення власника про продаж спірного нерухомого майна з метою уникнення матеріальних втрат у майбутньому, що беззаперечно будуть спричинені необхідністю повернення такого майна законному власнику в разі прийняття судом рішення на користь позивача.
Судова колегія зауважує на тому, що звернення із позовною вимогою про зобов`язання повернути нерухоме майно не нівелює обов`язок заявника належним чином обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення доказів на момент її подання з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.ст. 73, 74 ГПК України, подавати докази, обґрунтовувати наявність ймовірних та фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу   забезпечення позову.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ускладнення чи унеможливлення виконання рішення або поновлення його порушеного права чи інтересу у разі невжиття заходів забезпечення позову, не доведено ймовірності утруднення виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, що свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчинення реєстраційних дій.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.
З огляду на викладене та враховуючи, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного судового рішення було дотримано норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а тому ухвалу господарського суду Харківської області від 18.12.2024 у справі №922/3944/19 слід залишити без змін.
У відповідності до статті 129 ГПК України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області (вх. № 3142 Х) на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.12.2024 у справі №  922/3944/19 залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Харківської області від 18.12.2024 у справі №922/3944/19 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено   07.02.2025 

Головуючий суддя                                                                    Н.В. Гребенюк

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян