ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/503/25 Справа № 201/8293/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року                         Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача:Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Ліфлянчик С. І. на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що з 18.09.2015 року по 09.06.2022 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач перебуває у складі Збройних сил України і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але після розлучення не надає позивачу інформацію про місце проходження служби та доходи.
Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 гривні.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах сплати аліментів на утримання дитини за один місяць.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що судом першої інстанції при розгляді позовної заяви не прийнято до уваги, що на даний момент дитина потребує лікування та відвідування консультаційних лікарів, крім того, з урахуванням віку дитина зростає і виникає необхідність придбання більш частіше одягу, харчування, шкільні потреби (гуртки, постійні медичні огляди, лікування, поїздки та оздоровлення дітей, олімпіади, придбання одягу, взуття, підручників, наймання репетиторів тощо, які необхідно оплачувати), також кошти необхідні для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, тому вважає, що суд неправильно визначив розмір стягнення з відповідача аліментів на доньку.
Крім того, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції неправильно прийняв до уваги доводи відповідача, без надання належної оцінки обставинам справи. Так, відповідач зазначив, що у нього на утриманні перебувають батьки, проте вони не є пенсійного віку,
відсутня інвалідність або інші обставини, що слугують необхідною підставою для їх утримання. Відповідачем не надано суду першої інстанції жодних доказів, підтверджуючих сам факт утримання та понесення матеріальних затрат на батьків, що вказує на необ`єктивне з`ясування обставин справи та перевірки доводів відповідача. Також, позивачем понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. Означений факт підтверджується копією договору №10/07/2024 від 10.07.2024 року про надання правничої допомоги та копією квитанції №67B0-H3AM-K5C7-XHEK від 15.07.2024 року, просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень .
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін,як законне та обгрунтоване.
Посилається на те, що він не заперечує проти стягнення на користь позивача аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/6 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки з усіх доходів буде завищеною сумою на утримання дитини, оскільки у випадку отримання додаткової грошової винагороди, яка досягає до 100 000 разом із грошовим забезпеченням, за участь у бойових діях, сума буде занадто значною та навіть більшою, ніж середня заробітна плата по регіону, яка становить 13 000-18 000 гривень на місяць, що певно не буде відповідати вимогам закону щодо рівності сторін щодо прав та обов`язків щодо дитини. А аліменти є власністю дитини і можуть витрачатися виключно на дитину та не повинні задовольняти потреби матері або інших третіх осіб. В свою чергу, відповідач не заперечує, що можуть виникнути додаткові витрати на утримання дитини, але додаткові витрати погоджуються обома батьками та/або стягуються з батька окремо від аліментів.
Також, щодо заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу вважає, що даний розмір правової допомоги було значно завищено для такого характеру робіт, враховуючи складність справи, зміст апеляційної скарги та кількість дії (зазначених адвокатом в апеляційній скарзі), виконаних представником позивача (апелянта), до того ж, до позовної заяви не було додано доказів щодо обґрунтування заявленого розміру суми правової допомоги .
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною та розглядається в спрощеному порядку і ціна позову складає менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, виходячи із того, що ціна позову визначена сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (стаття 176 ч.1 п.3), розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оцінивши в цій справі основні потреби дитини (одяг, їжа, шкільне приладдя - канцтовари), встановив, що аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця (від 8 000 до 10 000 грн) з такою ж рівною сумою від матері (адже права та обов`язки батьків є рівними в силу ст. 141 СК України), а загалом щонайменше 16 000 грн на місяць є таким розміром, який абсолютно повністю і якнайкраще задовольнить основні потреби дочки сторін ОСОБА_3 , якій зараз 7 років. Цей розмір аліментів є вдвічі вищим за мінімальну заробітну плату в Україні, вдесятеро вищим за мінімально гарантований розмір аліментів в Україні, та вп`ятеро вищим за мінімально рекомендований розмір аліментів в України. Доказів того, що зазначена сума не покриває основні потреби на утримання дитини, позивачем не подані.
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.
Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Статтею 180 Сімейного кодексу України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.09.2015 року сторони уклали шлюб,  ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народилася дочка ОСОБА_3 . 09.06.2022 року шлюб між сторонами розірвано.
Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходив з матеріального стану кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач є військовослужбовцем, отримав поранення й сторони в судовому засіданні це не спростували. Також вони не спростовували рівня прибутків та витрат один одного, в тому числі й на дитину.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.
Суд першої інстанції правильно відхилив доводи позовної заяви щодо присудження аліментів в розмірі 1/4 частини, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, позивачем надано не було.
Відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, тобто обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено як на позивача так і на відповідача. 
На підставі ч. 2ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.
Визначений судом першої інстанції до стягнення розмір аліментів в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідає вимогам розумності за встановлених судом обставин, та є необхідним для забезпечення витрат на утримання дитини, разом із тим, рівнозначним співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання та рівності прав та обов`язків батьків.
Доводи про те, що на даний момент дитина потребує лікування та відвідування консультаційних лікарів, крім того, з урахуванням віку дитина зростає і виникає необхідність придбання більш частіше одягу, харчування, шкільні потреби (гуртки дітей, постійні медичні огляди, їх лікування, поїздки та оздоровлення дітей, олімпіади, придбання одягу, взуття, підручників, наймання репетиторів тощо, які необхідно оплачувати), також кошти необхідні для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не можуть бути прийнятими до уваги при визначенні розміру стягнутих аліментів.
Зазначені витрати відносяться до додаткових витрат і позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовною заявою щодо участі батька у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185).
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу заявника на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.
Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Щодо клопотання позивача про стягнення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, понесену при розгляді справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст.137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 надано: договір про надання правничої допомоги № 10/07/2024; квитанцію № 67ВО-НЗАМ-К5С7-ХНЕК від 15.07.2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_5 за правову допомогу за договором № 10/07/2024 від 10 липня 2024 року 15 000,00 грн.
Відповідно до Договору від 10/07/2024 про надання правничої допомоги, зазначено порядок здачі-прийому наданих послуг, згідно з яким у п.4.1 вказано, що протягом двох банківських днів після надання адвокатом юридичних послуг, обумовлених п.1.1, клієнт та адвокат підписують Акт наданих послуг на суму оплати в сумі, вказаній у п.3.1. 
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд встановив, що представником позивача не було надано Акту наданих послуг на суму оплати в сумі, вказаній у п.3.1, на підтвердження виконання вимог п.4.1 про порядок здачі-прийому наданих послуг.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відсутня об`єктивна можливість пересвідчитися про наявність виконання Договору від 10.07.2024 року п. 4 порядку здачі – прийому наданих послуг між ОСОБА_1 та адвокатом Ліфлянчиком С. І. щодо надання юридичних послуг, обумовлених п.1.1 та виконаних ним робіт, розміру та/або порядку обчислення суми витрат за надані правничі послуги в суді апеляційної інстанції, то відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Відтак заява представника Богуславської О. В. про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, задоволенню не підлягає 
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Ліфлянчик С. І. залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: