Справа № 454/3066/22                                Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д. 
Провадження № 22-ц/811/2848/24                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 березня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
Секретар Іванова О.О.
розглянувши без участі сторін в м. Львові цивільну справу №454/3066/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Шубака Олега Івановича на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, -
в с т а н о в и в :
       20.10.2022 позивач звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з синами: першу та третю п`ятницю кожного місяця з 17:00 до неділі 18:00; щорічно, не менше одного місяця безперервно під час літніх канікул, з датою відрахування початку місяця не пізніше першого липня кожного року, щорічно не менше чотирьох днів під час осінніх та весняних канікул та не менше десяти днів під час зимових шкільних канікул.
       В обгрунтування позову посилається на те, що 08.11.2008 сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано 30.07.2018. У шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю. З початку 2022 року відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, не відповідає на телефонні дзвінки, її місце проживання йому не відоме.
       Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено частково.
       Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
       Встановлено наступний графік побачень ОСОБА_2 з дітьми, а саме:
1) спілкування ОСОБА_2 з дітьми один раз в тиждень у середу з 18:00 до 22:00 год. та на вихідні(субота, неділя з 16:00 до 22:00 год.) засобами аудіо- відеозв`язку через систему Viber, а іншими засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку - без обмежень, під час перебування дітей за межами держави Україна;
2) під час перебування дітей на території України систематичні особисті побачення:
- в першу та третю п`ятницю кожного місяця з 17:00 год. до неділі 18:00 год.,
- щорічно 2 тижні безперервно під час літніх канікул, з датою відрахування початку місяця не пізніше 1 липня кожного року,
- щорічно не менше чотирьох днів під час осінніх та весняних канікул та не менше десяти днів під час зимових шкільних канікул.
       Стягнуто з ОСОБА_1  в користь  ОСОБА_2  судовий збір у розмірі 992,40 грн.
       Рішення оскаржив представник ОСОБА_1 -адвокат Шубак О.І. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням. Стверджує, що суд не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми. Зазначає, що позивач регулярно спілкується з синами. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, позивач ухилявся від обов`язку по утриманню дітей у зв`язку з чим відповідач була змушена звертатися з позовом про стягнення аліментів. Позивач належним чином не виконує рішення про стягнення аліментів, що підтверджено належними доказами. З початком війни відповідач була змушена виїхати за кордон і позивачу було відомо про місце проживання дітей. Позивач спілкується з дітьми засобами зв`язку з урахуванням побажань дітей і батька та шляхом листування в месенджерах. Наведене спростовує твердження позивача, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. Просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення,яким відмовити в задоволенні позову. В решті рішення суду залишити без змін. 
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
       Позивач і відповідачка в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Позивач додатково повідмолений про судове засідання в телефонному режимі. 
       Представник відповідачки -адвокат Шубак О.І. надіслав клопотання про розгляд справи без його участі та без участі відповідачки ОСОБА_1 . В клопотанні зазначив, що апеляційну скагу підтримують. 
       Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає. 
Судом встановлено такі обставини. 
Сторони перебували у шлюбі з 08.11.2008 року, який було розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.07.2018 року (а.с. 6, т. 1).
Від шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 (а.с. 7,8).
Згідно з відомостями, які було витребувано судом у Державної прикордонної служби України, відповідач востаннє перетинала кордон з України 07.07.2022 із пункту пропуску Шегині (а.с. 104, т. 1).
Згідно з копіями паспортів громадян України для виїзду за кордон Блавацького Петра серії НОМЕР_3 та ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 , діти перебувають за кордоном (а.с. 23-39, 42-58, т. 2).
       Із поданих копій звітів про оцінки, відзнак у навчанні вбачається, що діти навчаються за кордоном у школі Хілсайд Мідл Скул (а.с. 215-218, т. 2).
26.10.2020 Залізничним районним судом м. Львова прийнято рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 3000 грн, по 1500 грн на кожну (а.с. 18-21, т. 2).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.07.2024, виданого Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, сукупний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів на утримання дітей з жовтня 2019 по червень 2024 становить 196513,11 грн. (а.с. 221-222, т.2).
Відповідно до фототаблиць листування у месенджері, позивач спілкується з синами за допомогою електронних засобів зв`язку (а.с. 59-172, т. 2).
Орган опіки і піклування у вирішенні спору поклався на думку суду, оскільки через перебування дітей за кордоном, неможливо обстежити умови проживання дітей та відповідно надати висновок. 
       Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову , суд першої інстанції виходив з того, що сторони в добровільному порядку не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з синами. Враховуючи те, що діти на час розгляду справи проживають за кордоном, суд встановив позивачу час для спілкування з дітьми у телефонному режимі, а у разі повернення дітей до України визначив графік побачень з дітьми. 
       Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
       Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
       Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року).
       Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.        Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
       У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
       Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
       Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).
       Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
       Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).
       За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України).
       Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).
       Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.
       Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
       Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
       У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.        Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).
       Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
        Доводи апеляційногї скарги зводяться до того, що відповідач не чинить позивачу жодних перешкод у спілкуванні з дітьми, тому позов не підлягав до задоволення.
       Апеляційний суд вважає безпідставними такі доводи, оскільки як встановлено з матеріалів справи, діти проживають з матір`ю за кордоном, у зв`язку з чим батько не може безперешкодно з ними бачитись та спілкуватися, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
       Встановлюючи порядок побачень батька з дітьми, суд першої інстанції врахував інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, які бажають спілкуватися з батьком, що вбачається із наявно в матеріалах справи переписки. Судом також взято до уваги принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне та стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми синами, відсутність контакту з матір`ю , що свідчить про неможливість самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, відсутність обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дітьми та ухвалено правильне рішення про можливість визначення графіку побачень з дітьми через відео та аудіо зв`язок, а у разі перебування дітей в Україні, встановлено графік систематичних побачень з дітьми та проведення разом часу під час канікул, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування дітей з батьком відповідає їхнім інтересам. 
       У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей, тому справедливим буде врегулювання відносин між батьками шляхом встановлення певного режиму спілкування дітей із батьком.
       Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував характер спірних правовідносин та ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе судове рішення, тому підстав для його скасування, колегія суддів не вбачає.
       Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу позивача, що його обов`язок по відношенню до дітей полягає також у їх матеріальному забезпеченні , а не лише у спілкуванні, і сплата аліментів є обов`язковою. Посилання на те, що про наявність рішення про стягнення аліментів йому не було відомо є безпідставним, оскільки з рішення про стягнення аліментів встановлено, що ОСОБА_2 подавав відзив на позов. Крім цього, протягом розгляду цієї справи, вже знаючи про наявність заборгованості по аліментах, позивач не подав жодних доказів, що він виконує рішення суду. 
       Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1 ; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Шубака Олега Івановича залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 05 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 13 березня 2025 року. 

Головуюча суддя                                                                 Ю.Р. Мікуш

Судді:                                                                         Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк