ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2631/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/470/25	Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С.А.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року, постановлену суддею Цибізовою С.А., повний текст ухвали складено – дата не вказана

у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), боржник ОСОБА_1 , -
В С Т А Н О В И В:

24.07.2024 ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), боржник ОСОБА_1 , в якій просив суд поновити строк для подання скарги на дії державного виконавця як такий, що пропущений з поважних причин; визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л.М. від 04.07.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій, винесену в рамках виконавчого провадження №74855200.

Скарга мотивована тим, що 04.07.2024 головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніною Л.М. в рамках виконавчого провадження №74855200 винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки ОСОБА_1 призваний на військову службу. Постанову про зупинення виконавчого провадження від 04.07.2024 отримав 16.07.2024 у Шевченківському ВДВС. З огляду на тривалі вимкнення світла й відсутність доступу до мережі Інтернет в сільській місцевості, де він проживає, ОСОБА_3 об`єктивно не міг отримати інформацію про стан виконавчого провадження за ідентифікатором доступу. Вважає, що строк для подання скарги пропущено з поважних причин, адже до моменту візиту 16.07.2024 до державного виконавця не знав про зупинення виконавчих дій. Зазначив, що постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки перебування боржника на військовій службі автоматично не зумовлює зупинення виконавчого провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», тоді як державним виконавцем не з`ясовано обставин, які б свідчили про неможливість проведення виконавчих дій за умовами служби ОСОБА_1 .

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024року строк для подання скарги - поновлено.
Постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л.М. від 04.07.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій, винесену в рамках виконавчого провадження №74855200 – визнано неправомірною та скасовано.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що звернення стягнення на дохід боржника з метою забезпечення виконання виконавчого листа про стягнення боргу не потребує безпосередньої участі ОСОБА_1 , його постійної присутності або систематичної явки до державного виконавця для виконання рішення суду. Суду не надано доказів, що згідно з умовами служби проведення виконавчих дій у виконавчому проваджені №74855200 з примусового виконання виконавчого листа №545/2631/16-ц, виданого 17.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 471 031,00 грн, є неможливим, що згідно вимог п. 1 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язковою умовою для зупинення виконавчого провадження. Враховуючи, що постановою державного виконавця від 14.05.2024 здійснено відрахування від суми доходів боржника у розмірі 20%, суд критично оцінив доводи представника боржника про те, що звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи позбавляє його можливості купляти необхідні речі для несення служби. Будь-яких доказів про те, що виконавчі дії згідно з умовами військової служби боржника у виконавчому провадженні №74855200 не можуть вчинятися, суду не надано. Державним виконавцем при винесені оскаржуваної постанови положення діючого законодавства враховано не було та не з`ясовано умови служби боржника, згідно з якими проведення виконавчих дій у виконавчому проваджені є неможливими, що призвело до неправомірного зупинення виконавчого провадження. Суд також звернув увагу, що рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21.03.2017 у справі №545/2631/16-ц, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнута заборгованість у розмірі 471 031,00 грн, на теперішній час не виконане. Суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність передбачених законом підстав для зупинення вчинення виконавчих дій та, відповідно, неправомірності постанови головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л.М. від 04.07.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій, тому визнав, що скарга підлягає задоволенню. 
Щодо посилання представника боржника про порушення правил підсудності та необхідності розгляду скарги в порядку адміністративного судочинства, суд зазначив, що рішення у справі ухвалене Полтавським районним судом Полтавської області, скарга підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства відповідно до положень Розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України. Заявником до скарги додані копії постанов державного виконавця та інших матеріалів виконавчого провадження, а також копія паспорту заявника. Підстави вважати зазначені докази не допустимими, у суду відсутні. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_3 постанову про зупинення виконавчих дій від 04.07.2024 отримав 16.07.2024, тоді як зі скаргою до суду звернувся 24.07.2024. Суд дійшов до висновку, що вказані причини пропуску строку, встановленого для подання скарги, є поважними, оскільки заявник отримав копію оскаржуваної постанови 16.07.2024 та подав скаргу у десятиденний строк, тому строк на подання скарги слід поновити, скаргу задовольнити, постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. від 04.07.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій, винесену в рамках виконавчого провадження №74855200 - визнати неправомірною та скасувати.

В апеляційній скарзі на рішення суду представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що головною причиною визнання постанови незаконною та необґрунтованою суд першої інстанції та скаржник ОСОБА_3 вважають, що перебування боржника на військовій службі автоматично не зумовлює зупинення виконавчого провадження на підставі п.1. ч.1 ст. 34 України «Про виконавче провадження» та що державним виконавцем не з`ясовано умови служби, які б свідчили про неможливість проведення виконавчих дій. Вважає, що ОСОБА_3 не надав належних та допустимих доказів щодо поважності пропущення строку на подачу скарги. Представник боржника звертала увагу суду, що суд не повинен був брати до уваги доводи та документи від заявника, які не завірені належним чином. Зазначає, що суд першої інстанції помилково трактує ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо зупинення вчинення виконавчих дій, згідно якої виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: 1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу. Помилковість вбачається саме у тому, що саме у статті не вказано, що обов`язок зупинення саме у сукупності цих пунктів та дій разом. У матеріалах справи не має запитів до державних органів щодо роз`яснення цієї статті. У роз`ясненні Міністерством юстиції до АПВУ вказаний вичерпний перелік пунктів при наявності якого (одного із) військовий має право на зупинення вчинення виконавчих дій. Усі докази та довідки, ОСОБА_1 надав, також долучав до матеріалів справи копію форми 5 про проходження військової служби і що саме ОСОБА_1 мобілізований. Просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги той факт, що у судовому засіданні 05.09.2024 представник заявника наголошував саме на тому, що на момент подання документів про зупинення виконавчого провадження, ОСОБА_1 не було надано всіх документів, бо саме у постанові про зупинення виконавчого провадження виконавець Проніна Л.М. вказала лише довідку форми 5 про проходження ОСОБА_1 військової служби і суд першої інстанції взяв це до уваги. Вважає, що суд першої інстанції для справедливого розгляду мав подати запит до військової частини для надання військовим командуванням НГУ ВЧ НОМЕР_1 підтверджуючих фактів або інформації щодо посади ОСОБА_1 , або участі у бойових діях, або виконання бойових завдань, або місце знаходження, тощо, щоб надати реальну оцінку наданих доказів та на основі офіційної відповіді військової частини трактувати законність підстав для зупинення виконавчих дій. Вважає помилковим «синтаксичний розбір» текстуального змісту. Вважає даний «синтаксичний розбір» є лише приватною думкою суду, оскільки є роз`яснення Міністерства юстиції (державним виконавчим органом влади, які в свою чергу координуються КМ України та який достеменно роз`яснює усі статті та закони щодо ЗУ «Про виконавче провадження»), де чітко вказані пункти про наявність однієї із підстав для задоволення зупинення виконавчих дій. Згідно з умовами служби проведення виконавчих дій щодо стягнення із боржника ОСОБА_1 боргу є неможливим і що такі обставини були встановлені державним виконавцем під час винесення постанови про зупинення виконавчого провадження. Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи представника ОСОБА_1 щодо розміру отриманих ним коштів на поточний рахунок, що решта коштів лишаються заблокованими, щодо витрат коштів на утримання сім`ї, сплату комунальних послуг, на придбання амуніції, продуктів харчування тощо.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 05.02.2025 не з`явилися учасники справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток у цивільній справі на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 132-135), які були доставлені до електронного кабінету та електронних скриньок. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 06.12.2024 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 20.01.2025) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. 23.12.2024 до апеляційного суду надійшла заява представника Шевченківського ВДВС у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л.М. про розгляд справи у відсутність представника ВДВС (а.с. 115). 17.01.2025 надійшла заява ОСОБА_1 про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням його на виконанні бойових задач як командира вогнено-мобільної групи у зв`язку з військовою агресією рф проти України (а.с. 120-121). 05.02.2025 до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_3 – адвоката Рохманова В.І. про розгляд справи у їх відсутність. 05.02.2025 до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 за довіреністю – ОСОБА_2 про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням на лікарняному по догляду за дитиною 2016 р.н., до заяви додані медична довідка від 29.01.2023 про огляд дитини та довідка невропатолога (без зазначення дати видачі довідки та прізвища лікаря), лікарняний до заяви не надано. Згідно ч.1,2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Виходячи з того, що обставини, на які посилається представник ОСОБА_2 , не підтверджені належними та достовірними доказами, а вказані нею причини не є поважними, тому підстави для перенесення вдруге розгляду справи відсутні. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л. від 25.04.2024 відкрито виконавче провадження №74855200 з примусового виконання виконавчого листа №545/2631/16-ц, виданого 17.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 471 031,00 грн (т.1 а.с. 61 зворот).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л. від 04.07.2024 на підставі довідки з воєнної частини від 24.06.2024 №1679 про призив боржника ОСОБА_1 на військову службу, вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №545/2631/16-ц, виданого 17.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості в сумі 471031,00 грн, зупинено до вирішення питання по суті (т.1 а.с. 9).

Боржник ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 з 18.03.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою в/ч від 24.06.2024 №1679. Окрім того, відповідно до довідки від 06.03.2023 №527 ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що вказані у довідці. У матеріалах виконавчого провадження наявна копія посвідчення ОСОБА_1 як учасника бойових дій (т.1 а.с. 80, 82, 146).

Вищезазначені довідки та надані суду копії документів є належними та допустимими доказами факту перебування ОСОБА_1 на військовій службі та виконання бойових завдань військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Разом з тим, з матеріалів наданих суду не вбачається, що згідно з умовами служби проведення виконавчих дій щодо стягнення із боржника ОСОБА_1 боргу є неможливим і що такі обставини були встановлені державним виконавцем під час винесення постанови про зупинення виконавчого провадження.

Так, виконавче провадження №74855200 відкрите 25.04.2024 та здійснюється за виконавчим листом про стягнення боргу з ОСОБА_1 в сумі 471 031,00 грн (т.1 а.с. 54).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніною Л. від 14.05.2024 встановлено, що боржник отримує дохід та звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 шляхом відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, доходів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 518 431,1 грн, в тому числі, виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій (т.1 а.с. 99).

З матеріалів виконавчого провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 постанову про зупинення виконавчих дій від 04.07.2024 отримав 16.07.2024, тоді, як зі скаргою до суду звернувся 24.07.2024 (т.1 а.с. 3-7, 152).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.5 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами п. 1 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

З аналізу наведеної правової норми випливає, що існує три умови, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій:1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; або2) якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе; чи3) на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми права дає підстави для висновку, що у цьому випадку словосполучення «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе» застосовується до обох частин речення, які пов`язані сполучником «або». Натомість, сполучник «чи» якраз використаний з метою посилення роздільності перелічуваних підстав. Відповідно, застосовуючи у названій нормі матеріального права сполучник «або», законодавець мав на меті не протиставити одну умову іншій, а вирізнити види проходження боржником військової служби.

Аналогічний правовий висновок сформований Верховним Судом, у постанові від 30.11.2023 у справі №120/875/230, провадження №К/990/15420/23.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків)та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до положень ст.10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до ч. 2 і 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини о основоположних свобод.

Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ) у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, «Ясіун`єне проти Литви», від 06.03.2003, «Руйану проти Румунії», від 17.06.2003, «Півень проти України» від 29.06.2004).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень, а також виконавчі написи нотаріусів (пункти 1 і 3 зазначеної частини).

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1,2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

За правилами адміністративного судочинства мали оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №346/79/17.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною першою статті 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ч.1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даної скарги є: - поновлення строку для подання скарги на дії державного виконавця як такий, що пропущено з поважних причин; - визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л.М. від 04.07.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій, винесеної в рамках виконавчого провадження №74855200. 

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики ЄСПЛ є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін. Отже виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

З урахуванням викладеного, вбачається, що рішення про зупинення вчинення виконавчих дій з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», можливо лише за тих обставин, які свідчать, що згідно з умовами служби боржника проведення виконавчих дій неможливе.

Отже, існування лише однієї умови проходження військової служби під час мобілізації для вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій не достатньо.

За результатами перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що звернення стягнення на дохід боржника з метою забезпечення виконання виконавчого листа про стягнення боргу не потребує безпосередньої участі ОСОБА_1 , його постійної присутності або систематичної явки до державного виконавця для виконання рішення суду.

По справі вбачається, що постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л.М. від 25.04.2024 відкрито виконавче провадження №74855200 з виконання виконавчого листа №2545/2631/16-ц, виданого 17.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 471 031 грн (т.1 а.с. 61 зворот).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніною Л.М. від 14.05.2024 встановлено, що боржник отримує дохід та звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 шляхом відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, доходів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 518 431,1 грн, в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій (т.1 а.с. 99).

Відповідно до довідки від 06.03.2023 №527 ОСОБА_1 брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, що вказані у довідці. (т.1 а.с. 80).

ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 з 18.03.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою в/ч від 24.06.2024 №1679 (т.1 а.с. 146). 

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проніної Л.М. від 04.07.2024 на підставі п.1 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №545/2631/16-Ц виданого 17.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 471 031 грн до вирішення питання по суті (т.1 а.с. 9).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що суду не надано доказів, що згідно з умовами служби проведення виконавчих дій у виконавчому проваджені №74855200 з примусового виконання виконавчого листа №545/2631/16-ц, виданого 17.11.2023 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в сумі 471 031 грн, є неможливим, що згідно вимог п. 1 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язковою умовою для зупинення виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 пропустив строк на звернення до суду першої інстанції зі скаргою, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 заявлено клопотання про поновлення строку подачі скарги, доводи якого були оцінені судом першої інстанції. Встановивши поважність причин пропуску строку подачі скарги на дії державного виконавця, судом першої інстанції обґрунтовано, з дотримання норм чинного цивільного процесуального законодавства України задоволено клопотання ОСОБА_3 та поновлено строк для подання скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягувачем подано до суду першої інстанції документи не завірені належним чином, то ці доводи суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки ОСОБА_3 при зверненні до суду із скаргою на дії державного виконавця подано копії документів, засвідчені ним шляхом проставлення власноручного підпису і дати, що не суперечить вимогам ст. 95 ЦПК України. 

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні запити до державних органів про роз`яснення ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження», то ці доводи не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. 

Доводи апеляційної скарги про те, що суд має прихильність до ОСОБА_3 , то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , будучи учасниками справи, мали право звернутися до суду з заявою про відвід судді, але таким правом не скористалися. Доказів упередженого ставлення або необ`єктивності суду при розгляді справи, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що сам факт проходження ОСОБА_1 військової служби є безумовною підставою для зупинення виконавчого провадження, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки саме по собі проходження боржником військової служби не є перешкодою для стягнення заборгованості за виконавчим листом. У цій справі боржник, хоча і є військовослужбовцем, втім спосіб виконання ним судового рішення не потребує його безпосередньої участі та не створює перешкод для проходження ним військової служби.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2024 року – залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2025 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                         В. М. Триголов