УХВАЛА
06 січня 2025 року
м. Київ
справа № 522/12996/17
провадження № 61-16370ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення грошових коштів за договором позики, визнання недійсними договорів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору позики,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про передачу права власності на нерухоме майно в порядку виконання зобов`язання за договором позики, у якому просив суд у порядку виконання зобов`язання за договором позики від 21 липня 2013 року передати йому право власності ОСОБА_2 на нежиле приміщення (магазин) загальною площею 96,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 
від 22 грудня 2011 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, нежилі приміщення магазину загальною площею 30,10 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (далі - ОМНО) Юрченко І. П. за № 738, нежиле приміщення салону-магазину загальною площею 88,90 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Луняченко Н. В. за №1805, домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку під літ. «А», загальною площею 346,50 кв. м., житловою площею 73,70 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 яке належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 09 лютого 2005 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, а також земельної ділянки загальною площею 0,992 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить позичальнику на підставі державного акту про право власності на землю серії Р1 №470786, виданого 03 липня 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів про право приватної власності на землю під №646/5447, житловий будинок з господарчими будівлями, який складається з «А» - жилого черепашкового будинку житловою площею 16,80 кв. м., загальною площею 
42,00 кв. м., «Б», «В» - сарай, 1-3 - огорода, И - цистерна, розташований на земельній ділянці площею 1 125,00 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Юрченко І. П. за №1505.
Також у липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів солідарно суми боргу за договором позики від 21 липня 2013 року 
в розмірі 18 684 000,00 грн.
У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою в порядку частини другої статті 31 ЦПК України, в якій збільшив розмір своїх позовних вимог, які стосуються, зокрема стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми боргу за договором позики 
від 21 липня 2013 року у розмірі 18 684 000,00 грн, стягнення заборгованості за договором позики від 21 липня 2013 року у розмірі - 12 027 023,25 грн - проценти за позикою, нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України за весь строк користування позиченими коштами, стягнення заборгованості за договором позики від 21 липня 2013 року у розмірі - 1 385 175,45 грн - три проценти річних від простроченої суми, а також просив суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31 липня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н. В. за №2198, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О. І. за №1258, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О. І. за №1260, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 серпня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. за №4188, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду 
м. Одеси із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 21 липня 2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (справа № 522/13846/17). 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року, справи № 522/12996/17 та № 522/13846/17, об`єднано в одне провадження.
Присвоєно об`єднаній цивільній справі № 522/12996/17.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 
2024 року, у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано договір позики від 21 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 недійсним. 
У грудні 2024 року  ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, за результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано заявникові доплатити судовий збір за подання касаційної скарги. На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
У наданий судом строк ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із клопотанням на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 12 грудня 2024 року, а саме надав докази на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів 
у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник, у змісті касаційної скарги, зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: 1) застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; 2) судами належним чином не досліджено зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені 
пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення грошових коштів за договором позики, визнання недійсними договорів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору позики, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду 
м. Одеси від 30 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 24 жовтня 2024 року.
Витребувати із Київського районного суду м. Одеси вищевказану цивільну справу (№ 522/12996/17).
Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою 
і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати чотирнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали.
До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Роз`яснити учасникам справи, які відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України зобов`язані зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрували його, що вони мають обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет та можливість ознайомитися із копією касаційної скарги та доданих документів, що подані у цій справі, виключно через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                              Д. Д. Луспеник
                                                                                                                    Б. І. Гулько
                                                                                                                    Г. В. Коломієць