ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
05 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 2-3843/11
провадження № 61-5403св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,
заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
боржник - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2024 року у складі судді Воробйова А. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2024 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,
 
Короткий зміст позовних вимог
1.            У листопаді 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі - ТОВ «Брайт Інвестмент») звернулось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.
2.            Заява обґрунтована тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2012 року, що набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором у розмірі 238 605 грн та судовий збір в розмірі 2 480,15 грн.
3.            За умовами договору факторингу № 08/2023-Б, укладеного 10 серпня 2023 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» право вимоги за кредитним договором СL-006/1276/2006 від 26 вересня 2006 року, боржником у якому є ОСОБА_1 , разом з усіма додатками до нього (у т. ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.
4.            Отже, ТОВ «Брайт Інвестмент» стало новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником та новим стягувачем у виконавчому провадженні.
5.            Посилаючись на означені обставини, ТОВ «Брайт Інвестмент» просило суд замінити сторону стягувача з ТОВ «ОТП Банк», як вибулої сторони, на його правонаступника, а саме: ТОВ «Брайт Інвестмент» у виконавчому листі                        № 2-3843/11, виданому 23 грудня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором                           СL-006/1276/2006 від 26 вересня 2006 року в розмірі 238 605 грн та судового збору в розмірі 2 480,15 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
6.            Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2024 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2024 року, заяву задоволено.
7.            Замінено сторону стягувача - ТОВ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «Брайт Інвестмент» у виконавчому листі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2012 року № 2-3843/11.
8.            Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
9.            У квітні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 . 
10.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
11.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12.         У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Брайт Інвестмент».
13.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про задоволення заяви щодо заміни сторони стягувача, оскільки виконавчий лист видано у 2012 році, проте із заявою ТОВ «Брайт Інвестмент» звернулося лише у 2023 році, питання про поновлення строку заявником не ставилося, а судами не вирішувалося, що суперечить висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі 
№ 2-7763/10.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
14.         У травні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від ТОВ «Брайт Інвестмент», у якому вказано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15.         Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2012 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором у розмірі 238 605 грн та судовий збір в розмірі 2 480,15 грн. Рішення суду набрало законної сили (а. с. 55-57).
16.         За договором факторингу № 08/2023-Б, укладеним 10 серпня 2023 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» право вимоги за кредитним договором СL-006/1276/2006 від 26 вересня 2006 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , разом з усіма додатками до нього (у т. ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами (а. с. 82-90).
17.         Згідно з пунктом 6.2.3. права вимоги переходять до фактора з моменту підписання сторонами цього договору та за умови виконання зобов`язання щодо перерахування всіх платежів, визначених пунктом 7 цього договору, і підписання акта приймання-передачі реєстру боржників, форма якого наведена у додатку № 3 до цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання фактором та клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається.
18.         Згідно з реєстром боржників, підписаним сторонами договору факторингу, ОСОБА_1 є боржником за договором № СL-006/1276/2006 від 26 вересня 2006 року (а. с. 85 зворот, а. с. 106 зворот - 107), що підтверджено також переліком договорів відступлення прав вимоги (а. с. 109 зворот).
Позиція Верховного Суду
19.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
20.         Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
21.         Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
22.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
23.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
24.         Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
25.         Згідно із частинами першою-другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
26.         Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на час звернення заявника до суду) передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
27.         Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
28.         Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
29.         Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
30.         Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
31.         Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.
32.         Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.
33.         За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
34.         Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
35.         До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.
36.         З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2012 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором у розмірі 238 605 грн та судовий збір в розмірі 2 480,15 грн. Рішення суду набрало законної сили (а. с. 55-57).
37.         За договором факторингу № 08/2023-Б, укладеного 10 серпня 2023 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» право вимоги за кредитним договором СL-006/1276/2006 від 26 вересня 2006 року, боржником за яким є ОСОБА_1 .
38.         Звертаючись до суду із вказаною заявою ТОВ «Брайт Інвестмент» просило суд замінити сторону стягувача у виконавчому документі № 2-3843/11, виданому 23 грудня 2012 року. Разом із тим, вимогу про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання товариство не заявляло.
39.         Таким чином, за відсутності доказів непропущення строку пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання, неподання товариством заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суди попередніх інстанцій формально підійшли до вирішення питання про заміну сторони у виконавчому документі, не врахували завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, а також висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, у зв`язку із чим дійшли помилкового висновку про можливість заміни сторони виконавчого листа у цій справі.
40.         З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Брайт Інвестмент».
41.             Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
42.             Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2.            Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2024 року скасувати.
3.            У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                             О. В. Білоконь
 
                                                                                                        О. М. Осіян
 
                                                                                                        Н. Ю. Сакара
                                                                                                       
                                                                                                        В. В. Шипович