ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/223/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/6419/24 Категорія:  304090000 	Пересунько Я.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,

секретаря – Любченко Т.М.,

учасники справи: 

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»;

відповідач – ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу – Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2024 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

       Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 11 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       15 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Кірса В.В. подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. 
       В обґрунтування заяви зазначено, що під час розгляду справи судом першої інстанції, Дубовичем М.В. були понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4100,00 грн. 
       Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2024 року заяву адвоката Кірси В.В. задоволено.
       Стягнуто з ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4100 грн.
       Додаткове рішення мотивоване тим, що адвокатом відповідача надано детальний опис виконаних робіт та запланованих витрат, необхідних для надання правничої допомоги; такі витрати на оплату послуг адвоката співмірні зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), ціною позову та значенням справи для сторони.
       Не погоджуючись з додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2024 року, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» подало апеляційну скаргу, в якій просило вказане рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення або про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу на 90 %.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що подані до суду першої інстанції адвокатом відповідача процесуальні документи містять однакові доводи, посилання на судову практику та обставини справи. Участь адвоката у судовому засіданні була формальною, оскільки останнім не наводилося та не наголошувалось на нових доводах.        
       Скаржник вказує, що судові витрати за послуги в заявленому розмірі є необґрунтованими та фактично призведуть до подвійного стягнення коштів за вже надані послуги. 
       Відтак, визначений адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг).
       02 січня 2025 року на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 – адвоката Кірси В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції – без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, заслухавши представника відповідача – адвоката Кірсу В.В., апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» слід задовольнити частково.
       З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснював адвокат Кірса В.В., що підтверджується ордером серії СА № 1007877 від 05.11.2024, договором про надання правової допомоги від 16.11.2021, дорученням (завданням) № 2 від 17.10.2024, актом приймання-передачі наданих послуг від 15.11.2024.
       Так, відповідно до п. 1.3 Договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Кірсою В.В. та ОСОБА_1 , сторони погодили, що надання правової допомоги здійснюється виконавцем за зверненням замовника, у тому числі, яке може оформлятись у вигляді доручення (завдання), в якому сторони стисло погоджують зміст правової послуги, попередній кошторис (прайс), умови оплати тощо. За результатами виконання доручень (завдань) сторони можуть складати Акт приймання-передачі, в якому також зазначають вартість наданих послуг, строки сплати, а також за потреби інші умови.
       Згідно з Дорученням (завданням) № 2 від 17 жовтня 2024 року, даним дорученням замовник доручає виконавцю надати замовнику правову допомогу щодо консультації замовника та подальшого представництва інтересів замовника у Соснівському районному суді м. Черкаси, у судах апеляційної та касаційної інстанцій в справі № 711/6419/24 (щодо вимог про стягнення із замовника суми боргу за кредитним договором на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»). Сторони погодили, що вартість однієї години роботи виконавця складає від 1400 грн до 1700 грн (в залежності від різного роду умов та чинників, де орієнтовна загальна кількість годин визначається на рівні в цілому не більше 8-12 годин), участь у судовому засіданні (за необхідності), вартість участі в якому складає 2 000 грн, розмір гонорару не перевищуватиме 7-12 % від ціни позову. Остаточний розмір винагороди виконавця та умови оплати визначається в акті виконаних робіт.
       Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 15 листопада 2024 року на виконання договору від 16 листопада 2021 року та Доручення (завдання) замовника виконавцем надано, а замовником прийняті наступний перелік послуг з правової допомоги, пов`язаної з розглядом справи № 711/6419/24 про стягнення суми боргу, а саме: попередня консультація замовника - 30 хвилин, вартість 700 грн; складання відзиву на позовну заяву - 2 год, 1400 грн; представництво замовника в суді - 1 засідання, 2000 грн, а всього на суму 4 100 грн. В акті сторони також погодили, що вказана сума підлягає сплаті замовником протягом 30 календарних днів з моменту підписання даного акта.
       Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
       Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
       Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
       Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
       При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
       Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
       Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
       Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Згідно з вимогами частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
       Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
       2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
       3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
       4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
       Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
       Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).
       Указана судова практика є незмінною.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.        
       Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, довіреність/ордер, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
       Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Кірси В.В. про розподіл судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вважав, що заявником надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь заявника, оскільки суд відмовив у задоволенні позову.
       Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
       Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
       У пунктах 150-151 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказано, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу має бути належним чином мотивовано. 
       Загальні заперечення щодо заяви про розподіл витрат на правничу допомогу не можуть бути правовою підставою для зменшення розміру цих витрат, так як принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
       Так, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» під час розгляду заяви про розподіл судових витрат в суді першої інстанції, подало заперечення проти заявленого представником Дубовича М.В. розміру витрат на правничу допомогу, однак вказане заперечення було залишено без задоволення судом першої інстанції.
       Натомість, аналізуючи наявні матеріали справи, апеляційний суд вважає, що факт надання відповідачу адвокатом Кірсою В.В. послуг з правничої допомоги частково підтверджено відповідними доказами.
       Так, в акті приймання-передачі наданих послуг викладено детальний опис виконаних адвокатом робіт під час розгляду справи в суді першої інстанції, витрачений адвокатом час, а також вартість виконаних робіт. У вказаному акті сторони підтвердили факт надання правничої допомоги та зазначили, що вони не мають претензій одна до одної стосовно надання відповідних послуг. Крім того, в акті сторонами визначений порядок оплати відповідних послуг, зокрема, погоджено строк сплати відповідної суми.
       Однак, акт приймання-передачі наданих адвокатом послуг містить пункт «Складання відзиву на позовну заяву (спільного відзиву)», оціненого адвокатом в 1400,00 грн. 
       Проте, як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2024 адвокат Кірса Віталій Вікторович подав в інтересах ОСОБА_2 відзив на позовну заяву, до вказаного відзиву було додано ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 . Ордер на представлення інтересів ОСОБА_1 вказаний відзив не містив. Відтак, суд доходить висновку, що відзив на позовну заяву від 17.10.2024 був поданий лише в інтересах ОСОБА_2 . 
       07.11.2024 адвокатом Кірсою В.В. в інтересах відповідача ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, однак, як вбачається з протоколу судового засідання від 11.11.2024, суд протокольною ухвалою повернув представнику відповідача відзив від 07.11.2024.
       Питання правомірності чи неправомірності підстав повернення стороні відповідача відзиву від 07.11.2024, апеляційний суд не досліджує та не перевіряє.
       За таких обставин, підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу за написання відзиву на позовну заяву від 17.10.2024 чи від 07.11.2024 з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 відсутні. 
       Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, колегія суддів зазначає таке.
       Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
       Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.
       Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
       Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.
       Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
       З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
       Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21, від 18 січня 2022 року у справі № 910/2679/21, від 21 червня 2022 року у справі № 908/574/20, від 29 вересня 2022 року у справі № 910/3055/20.
       Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на тому, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Кірсою В.В. до завершення судових дебатів було усно заявлено про понесення витрат на професійну правничу допомогу та в подальшому, у встановлений ЦПК України строк, подано заяву про розподіл судових витрат разом з відповідними доказами, зокрема, щодо направлення цієї заяви позивачу, що відповідає вимогам частини восьмої статті 141 ЦПК України.
       Водночас, фактичне неподання заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат не позбавило позивача можливості підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими, та доводити неспівмірність таких витрат, шляхом подання клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в цьому випадку неподання стороною відповідача попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат не порушило принципи змагальності та рівності сторін, та не завадило іншим учасникам спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості (необґрунтованості) та співмірності.
       Щодо інших послуг, наданих адвокатом відповідачу та зазначених в акті приймання-передачі наданих послуг від 15.11.2024, зокрема, попередня консультація замовника та представництва замовника в суді, колегія суддів вважає надання таких послуг реальними. Клопотання позивача про зменшення витрат на правничу допомогу не містило конкретних заперечень відносно вказаних послуг, відтак понесені витрати за їх надання слід стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 . 
       З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на всі доводи та заперечення, які містилися в заяві позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви відповідача про розподіл судових витрат в повному обсязі.
       Враховуючи, що надання адвокатом відповідачу такої послуги, як складання відзиву на позовну заяву, не підлягає компенсації відповідачу, з ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на користь ОСОБА_1 слід було стягнути витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2700,00 грн.
       Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» задовольнити частково.
Додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2024 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ««Компанія «НІКО-ТАЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, змінити, зменшивши визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на користь ОСОБА_1 , з 4100,00 грн до 2700,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 січня 2025 року.

Судді  Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко 

Т.Л. Фетісова