ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/9360/24
Провадження № 33/820/146/25

Суддя Хмельницького апеляційного суду Матущак М.С., за участю секретаря судового засідання Дюг А.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Керницької І.Р., представника потерпілого Задачіна О.А., законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_1 – адвоката Керницької І.Р., представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_3 – адвоката Задачіна О.А. на постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 грудня 2024 року,
в с т а н о в и в :
Цією постановою провадження у справі про притягнення
ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює вчителем хімії в ліцеї №14 ім. Івана Огієнка,
до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-4 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
       Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАД №091767 від 02 квітня 2024 року, ОСОБА_1 обвинувачувалася в тому, що: «Протягом 2023-2024 навчального року, а саме 08.02.2024 року близько 11 год 40 хв, на уроці хімії, вчитель ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщені ліцею №14 ім. Івана Огієнка, що на вул. Бандери 14/1 у м. Хмельницькому, будучи учасником освітнього процесу, словесно принизила та не відпустила до вбиральні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також 29.02.2024 року близько 11 год 00 хв вчитель ОСОБА_1 на уроці хімії, перебуваючи в приміщені ліцею №14 ім. Івана Огієнка, що на вул. Бандери 14/1 у м. Хмельницькому, будучи учасником освітнього процесу, словесно принизила учня 8-Г класу – ОСОБА_3 в присутності здобувачів освіти, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному здоров`ю ОСОБА_3 ».
Указані дії кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ч.1 ст.173-4 КУпАП. 
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_3 – адвокат Задачін О.А. просив постанову судді Хмельницького міськрайонного суду від 30 грудня 2024 року скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу.
Уважав, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального права. 
Звертав увагу суду на те, що при постановленні судового рішення місцевий суд не надав належної правової оцінки обставинам, які були повідомлені суду під час засідань, а саме:
- усі показання сторони захисту і свідків з їх боку є заангажованими, нещирими, бо усі працюють в одному колективі, мають дружні відносини або професійну залежність. Нещирими є і всі показання ОСОБА_1 , яка не визнала навіть і першу частину правопорушення, беззаперечність якої було доведено в судовому засіданні;
- не враховано і нікчемність, фактичну фальсифікацію висновку за двома епізодами антибулінгової шкільної комісії, яку було спеціально проведено в складі зацікавлених осіб, без участі відповідних служб і правоохоронних органів та законних представників потерпілого – батьків та самого потерпілого, яких не повідомили належним чином про час та місце проведення засідання такої комісії. 
На думку представника потерпілого, такий формат її проведення дав можливість сформувати незаконний висновок, що такої події не було як за першим, так і за другим епізодом, бо всі свідки в класі є учасниками навчального процесу, залежать від оцінок і їхні показання були сформульовані тими, хто проводив перевірку .
Зазначав, що основним доказом за другим епізодом необхідно вважати два висновки психолога, які є в матеріалах справи, і вони чітко вказують психологічно-емоційний стан дитини після цих подій, які мали місце 08.02.2024 та 29.02.2024.
Стверджував, що не враховано і причинно-наслідковий зв`язок несприятливого відношення до потерпілого з боку вчителя хімії ОСОБА_1 , докази якого надав батько, як представник потерпілого.
Зауважував, що не відповідає дійсності висновок шкільного психолога, який нібито проведений з потерпілим саме по цих подіях, оскільки насправді зі слів потерпілого це була коротка усна розмова, без будь-яких тестів, про ставлення дитини до постійних повітряних тривог під час війни.
Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції при постановленні рішення неповно з`ясував усі обставини справи та дослідив усі докази, не надавши їм належної правової оцінки, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 – адвокат Керницька І.Р. просила постанову судді Хмельницького міськрайонного суду від 30 грудня 2024 року змінити, виключити з мотивувальної частини постанови посилання на обставину, що «в діях ОСОБА_1 , коли вона 08 лютого 2024 року не відпустила до туалету неповнолітнього ОСОБА_3 , вбачаються ознаки насильства внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю останнього»; у решті постанову суду залишити без змін.
Уважала, що вказане твердження суду є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.
Зазначала, що місцевим судом помилково вказано, що ОСОБА_1 визнала факт того, що не відпустила ОСОБА_3 в туалет та сказала йому «вважай ти в окопі, а там туалетів в хлопців немає».
ОСОБА_1 пояснила, що до завершення уроку (за 2-3 хвилини) учень запитав, чи можна йому вийти, на що вона йому сказала, що завершить оголошувати домашнє завдання і він може вийти, відповідно просила зачекати та при цьому не забороняла йому вийти в туалет. У той час ОСОБА_3 висловився нецензурно і одразу вийшов з класу.
Також ОСОБА_1 у своїх поясненнях зауважувала, що було чути як ОСОБА_3 стояв під дверима і розмовляв по мобільному телефону і одразу після дзвінка на перерву зайшов до класу. Це свідчить про те, що він не ходив до вбиральні, оскільки фізично за такий короткий проміжок часу не встиг би туди дійти і повернутись до класу.
Отже, пояснення ОСОБА_1 жодним чином не підтверджують наявності в її діях ознак насильства щодо ОСОБА_3 . 
На думку сторони захисту, докази, на які посилається суд першої інстанції для встановлення обставини наявності в діях ОСОБА_1 ознак вчинення насильства щодо ОСОБА_3 , є неналежними, неповними, недостовірними та такими, що не доводять поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 будь-яких ознак насильства щодо учня.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника Керницьку І.Р. на підтримання доводів своєї апеляційної скарги з викладених у ній мотивів та заперечення проти апеляційної скарги потерпілої сторони; представника потерпілого – адвоката Задачіна О.А. та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , які підтримали апеляційну скаргу в інтересах неповнолітнього потерпілого та заперечили проти апеляційної скарги сторони захисту ОСОБА_1 , приходжу до висновку про таке.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом не доведений, що в силу принципу презумпції невинуватості тлумачиться судом на її користь.
Згідно з диспозицією ч.1 ст.173-4 КУпАП, булінг (цькування) – це діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі, із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.
Диспозиція є бланкетною, тобто містить визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього відповідальності, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших нормативно-правових актів.
Положення ч.1 ст.52 Закону України «Про освіту» визначають, що учасниками освітнього процесу є: здобувачі освіти; педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; батьки здобувачів освіти; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії булінгу (цькуванню)» від 18.12.2018 №2657-VIII визначено поняття та перелік типових ознак булінгу (цькування), до яких належать: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін – кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.
Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення – сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння, як конкретне адміністративне правопорушення.
Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського (публічного) порядку під час здійснення освітнього процесу (громадський порядок та громадська безпека в освітньому середовищі). 
Додатковими об`єктами цього правопорушення є: психічне здоров`я, фізичне здоров`я, психологічна, фізична, економічна, сексуальна недоторканість малолітньої чи неповнолітньої особи; інших учасників освітнього процесу (якщо відносно них булінг вчиняється малолітньою чи неповнолітньою особою). 
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, виражається у формі психологічного, фізичного, економічного, сексуального насильства, серед іншого, із застосуванням засобів електронних комунікацій; наслідки у вигляді шкоди психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (яка могла бути чи була заподіяна); причинний зв`язок між діянням та наслідками.
Суб`єкт адміністративного правопорушення може бути, як загальний, так і спеціальний (булінг стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи може бути вчинено будь-якою особою (загальний суб`єкт), а стосовно «інших учасників освітнього процесу» – лише малолітньою або неповнолітньою особою (спеціальний суб`єкт)). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається у формі прямого умислу. Кривдник усвідомлює протиправний характер свого діяння, передбачає його шкідливі наслідки та бажає настання цих наслідків.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вимогами ч.1 ст.256 КУпАП передбачено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та неспростовним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення, на підставі якого встановлюються обставини, що мають значення для справи (частина перша статті 251 КУпАП).
Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що протокол, який складено уповноваженою особою, повинен містити відомості про обставини, що характеризують суть адміністративного правопорушення відповідності до диспозиції інкримінованої статті із визначенням: суб`єкта, суб`єктивної сторони, об`єкта, об`єктивної сторони, оскільки протокол за своєю суттю та призначенням, крім доказового значення, представляє собою обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення (проступку), в межах якого суд здійснює розгляд справи.
При цьому суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, бо в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.
Такі самі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі «Карелін проти росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.).
Дослідивши всі обставини справи, суд апеляційної інстанції встановив, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №091767 від 02 квітня 2024 року, складеного відносно ОСОБА_1 , суть правопорушення викладена в загальних рисах без конкретизації об`єктивних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП.
Переглядаючи справу про адміністративне правопорушення в межах поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що, в даному протоколі не зазначено конкретну тривалість або повторюваність дій ОСОБА_1 (у який конкретно період у часі, чи яку кількість разів із зазначенням відповідних дат і часу), що полягають у психологічному насильстві стосовно ОСОБА_3 , яка б свідчила про їх систематичність.
В інформаційній довідці до наказу Міністерства освіти науки України від 25.12.2006 №844 «Про вжиття додаткових заходів щодо профілактики та запобігання жорстокому поводженню з дітьми» визначено, що ігнорування фізичних потреб дитини, зокрема, заборона піти до туалету, є одним із проявів жорстокого поводження з дітьми з боку вчителів.
Відтак, у діях ОСОБА_1 , коли вона 08 лютого 2024 року не відпустила до туалету неповнолітнього ОСОБА_3 , вбачаються ознаки насильства, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю останнього.
Водночас відсутність належних та допустимих доказів не підтверджують застосування будь-якого насильства до цього учня з боку ОСОБА_1 за обставин 29 лютого 2024 року. 
З огляду на те, що однією з основних умов для притягнення до адміністративної відповідальності за булінг (цькування) є систематичність (повторюваність) діяння, якої не доведено в діях ОСОБА_1 , суддя місцевого суду надав належну та вмотивовану оцінку всім доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілого не спростовують висновки суду про закриття провадження у справі, а відтак відсутні підстави для її задоволення.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування в апеляційній скарзі не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
В апеляційних скаргах є аргументи, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).
На думку суду, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданих апеляційних скарг.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційні скарги такими, що не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст.294 КУпАП,
п о с т а н о в и в :
Постанову судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 грудня 2024 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-4 КУпАП, відносно  ОСОБА_1  закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, залишити без змін, а апеляційні скарги – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя Хмельницького
апеляційного суду                                                  Матущак М.С.