ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 січня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/2036/24	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
 головуючого судді Савицького Я.Ф.,
          суддів: Діброви Г.І.,
                                                          Колоколова С.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Головка Т.А., у порядку самопредставництва;
від відповідача: Оляш К.І., за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія"
на рішення Господарського суду Одеської області
від 30 вересня 2024 року (повний текст складено 10.10.2024)
у справі № 916/2036/24
за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія"
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 1 176 351 грн.,-

суддя суду першої інстанції: Пінтеліна Т.Г., 
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 15.01.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (далі також – позивач, Управління) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (далі також – відповідач, ТОВ «ООЕК»), в якій просило суд:
- визнати недійсними додаткові угоди №3 від 23.09.2021, №4 від 28.09.2021, №5 від 21.10.2021, №7 від 26.11.2021, №8 від 17.12.2021, №9 від 17.12.2021, №10 від 17.12.2021, №11 від 17.12.2021 до Договору на постачання електричної енергії від 16.03.2021 №91/2021, укладеного між Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції та ТОВ “ООЕК”;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ООЕК" на користь Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надмірно сплачені Управлінням за Договором від 16.03.2021 №91/2021 у розмірі 1 176  351,00 грн.
Також позивач просив здійснити розподіл судових витрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції посилалось на те, що додаткові угоди до Договору від 16.03.2021 №91/2021, якими підвищувалась ціна Договору, укладені в порушення положень ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та, відповідно, є недійсними.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 у справі №916/2036/24 (суддя Пінтеліна Т.Г.) позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Крім того даним рішенням стягнуто з ТОВ “ООЕК” на користь Південного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції 41  869,26 грн. судового збору.
У вказаному рішенні суд першої інстанції виходив з того, що системний аналіз приписів Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі" свідчить про те, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається. Водночас, зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялися, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку, передбаченому статтею 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали би договір або уклали б його на інших умовах.
Разом з тим, місцевий господарський суд встановив, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. 
Суд першої інстанції вказав, що внаслідок укладення оспорюваних додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10%, а саме на 78,89% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні Договору за результатами процедури закупівлі. При цьому, суд першої інстанції встановив, що укладення додаткових угод здійснено взагалі без будь-якого обґрунтування та документального підтвердження факту підвищення ціни.
Водночас, обсяг електроенергії, що закупається, зменшилася з 1 752 920 кВт*год. до 1 128 101 кВт*год.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про невідповідність таких угод приписам Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі", та, відповідно, про наявність підстав для визнання їх недійсними.
Враховуючи, що оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, отримані постачальником грошові кошти на загальну суму 1 176 351 грн. є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, і підстава їх набуття відпала, а тому суд першої інстанції вказав, що відповідач зобов`язаний їх повернути позивачу, що відповідає приписам статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 у справі №916/2036/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у повному обсязі. Також, апелянт просить стягнути з Управління на користь ТОВ «ООЕК» 50  243,11 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказує, що позивачем не було доведено, а судом першої інстанції не був встановлений факт порушення прав позивача саме відповідачем, що виключає можливість задоволення позову. За твердженням апелянта, позивач в силу закону не був зобов`язаний укладати оспорювані додаткові угоди і у випадку відмови позивача від їх підписання, відповідні зміни до умов Договору від 16.03.2021 №91/2021 внесені б не були. Отже, зміна умов Договору за оспорюваними додатковими угодами здійснювалась за згодою сторін. 
На переконання ТОВ «ООЕК», підписуючи спірні додаткові угоди без заперечень, а потім оскаржуючи їх в судовому порядку, позивач діє недобросовісно, демонструє суперечливу поведінку та здійснює протиправне втручання у право власності відповідача на грошові кошти, отримані за умовами оспорюваних додаткових угод. Однак, суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача відносно недобросовісності позивача та порушення ним доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).
При цьому, апелянт звертає увагу на те, що на момент підписання оспорюваних додаткових угод, позивач був обізнаний з положеннями ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», на яку містяться посилання в оспорюваних додаткових угодах.
Відповідач наполягає на тому, що укладення оспорюваних додаткових угод здійснювалось у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та було обумовлене коливанням цін на ринку електроенергії, що підтверджується відповідними довідками ТПП, які безпідставно не були прийняти судом першої інстанції в якості належних доказів, що призвело до неправильних висновків суду відносно відсутності факту коливання ціни на ринку електричної енергії у період укладення оспорюваних додаткових угод.
Також, ТОВ «ООЕК» зауважує, що рішення суду першої інстанції щодо визнання недійсними спірних додаткових угод в повному обсязі є таким, що прийнято з порушенням ст. 217 Цивільного кодексу України, що в свою чергу є підставою для його скасування в цій частині.
Так, за твердженням апелянта, вказані додаткові угоди оскаржувались позивачем лише в частині умов щодо збільшення ціни за одиницю товару. При цьому, додаткові угоди містять і інші умови Договору щодо зміни яких сторони дійшли згоди, та які не є предметом оскарження в межах даної справи. Проте, в позові позивач просив визнати недійсними додаткові угоди у повному обсязі, а не лише в частині збільшення ціни за одиницю товару, і відповідні вимоги позивача були задоволені судом.
Серед іншого, ТОВ «ООЕК» зауважує, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано до спірних правовідносин положення ст. 670 Цивільного кодексу України, оскільки виходячи із суті відносин за укладеним між сторонами Договором, постачання електричної енергії здійснюється у обсязі, який був фактично використаний споживачем електричної енергії. Крім того, позивач не має повноважень на пред`явлення вимог щодо стягнення з ТОВ «ООЕК» грошових коштів у розмірі 1 176 351,00 грн. до моменту пред`явлення ним такої вимоги до відповідача, оскільки, з огляду на зміст ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, у продавця виникає обов`язок щодо повернення таких коштів лише після отримання такої вимоги від покупця. Відтак, стягнення з відповідача коштів у розмірі 1 176 351,00 грн., за умови відсутності в матеріалах справи доказів пред`явлення Мінюстом вимог до відповідача щодо повернення цих коштів, є порушенням ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України.
Детальніше доводи ТОВ «ООЕК» наведені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 у справі №916/2036/24; розгляд справи призначено на 15.01.2025 об 11:00 год; позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу. Крім того, даною ухвалою також продовжено розгляд апеляційної скарги ТОВ «ООЕК» на розумний строк.
21.11.2024 від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Управління не погоджується з доводами останньої, вважає її необґрунтованою та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Суть відзиву позивача полягає у твердженні останнього про те, оскільки додаткові угоди про збільшення ціни на товар (електроенергію) та зменшення обсягу поставки товару, укладені без документального підтвердження збільшення ціни на товар (електроенергію) та більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні Договору за результатами процедури закупівлі, то спірні Додаткові угоди є такими, що суперечать чинному законодавству, а тому наявні підстави визнати їх недійсними на підставі положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України, а надміру сплачені кошти підлягають поверненню.
У судовому засіданні 09.10.2024, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник ТОВ «ООЕК» підтримав вимоги апеляційної скарги та просив останню задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати. 
Представник ТУ ДСА України в Одеській області просив суд апеляційної інстанції залишити рішення місцевого господарського суду без змін. 
У судовому засіданні 15.01.2024 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
З огляду на матеріали справи вбачається, що 16.03.2021, за результатами проведення процедури закупівлі (ID закупівлі UA-2021-02-08-002065-b), у відповідності до Закону України “Про публічні закупівлі”, між ТОВ “ООЕК” (Постачальник) та Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) (Споживач), було укладено Договір №91/2021 про постачання електричної енергії (далі – Договір).
Договір укладено за взаємною згодою Сторін, з урахуванням положень Закону України «Про ринок електричної енергії» статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та Правил роздрібного ринку електричної енергії”, які затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018.
Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник продає електричну енергію (Код згідно ДК 021:2015 09310000-5 - Електрична енергія) Споживачу для забезпечення потреб об`єктів Споживача в трьох областях, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Кількість електричної енергії на 2021 рік визначено в обсязі 1 752 920 кВт*год, відповідно до Додатку 3 до Договору «Обсяги постачання (закупівлі) електричної енергії Споживачу (п. 2.4 Договору).
Строк постачання електричної енергії – до 31.12.2021 року (п. 2.5 Договору).
За положеннями п. 5.1 Договору ціна останнього на 2021 становить 3  856  424,00 грн., у т.ч. ПДВ 642  737,33 грн. 
Загальна вартість за цим Договором може бути зменшена у випадках, передбачених законодавством України у сфері публічних закупівель (п. 5.2 Договору).
Приписами п. 5.3 Договору встановлено, що загальна вартість Договору складається з місячних сум вартості електричної енергії поставленої Споживачеві за цим Договором.
Орієнтовна загальна договірна величина споживання електричної енергії за цим Договором визначена у п.2.4 останнього (п. 5.4 Договору).
Відповідно до п. 5.5 Договору, розрахунок за поставлену Споживачеві електричну енергію здійснюється за ціною, що вільно встановлюється між Постачальником та Споживачем, з урахуванням коливання ціни на електричну енергію на ринку, в межах загальної вартості, визначеної цим Договором.
Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни (п. 5.7 Договору).
За положеннями п. 5.9, п. 5.17 Договору, ціна електричної енергії визначена в Додатку №2 до цього Договору та є змінною. Порядок зміни такої ціни відбувається згідно із вимогами цього Договору; ціна застосовується Сторонами при складенні відповідних актів приймання-передачі електричної енергії.
Також, пунктом 5.17 Договору встановлено, зокрема, що зміна ціни за одиницю електричної енергії в сторону збільшення відбувається з дотриманням усіх наступних умов, не частіше одного разу на місяць, з наданням підтвердження формування такої ціни, не більше, ніж на 10% від ціни за одиницю електричної енергії за попередній звітний місяць.
Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021 (включно) (п. 13.1 Договору).
Пунктом 13.8 Договору сторони узгодили, що істотні умови цього Договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених законодавством у сфері закупівлі.
Відповідно до п. 13.10 Договору, у випадку коливання ціни електричної енергії на ринку у бік збільшення, Постачальник має право письмово звернутись до Споживача відповідною пропозицією щодо зміни ціни товару, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована та документально підтверджена. Наявність факту коливання ціни товару (електричної енергії) на ринку підтверджується довідками/інформацією, виданими ТПП України або регіональними ТПП, або органами державної статистики. В будь-якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог п. 2 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Згідно з п. 13.11 Договору зміни до цього Договору можуть бути внесені у випадках, передбачених ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Пунктом 14.1 Договору зазначено, що невід`ємними частинами останнього є: Додаток №1 – Заява-приєднання до умов Договору про постачання електричної енергії Споживачу; Додаток №2 – Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція; Додаток №3 – Обсяги постачання електричної енергії Споживачу; Додаток №4 – Порядок розрахунків.
Додатком 2 до Договору “Комерційна пропозиція ПВЦ-Індивідуальна комерційна пропозиція” (п.1) встановлено, що ціна на електричну енергію на дату проведення аукціону складає – 1,8333333 грн за 1 кВт*год без ПДВ.
Відповідно до абз. 2 п. 1 Комерційної пропозиції (додаток № 2 до Договору) орієнтована ціна закупівлі електричної енергії в наступних  розрахункових періодах змінюється відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”. Зміна ціни за спожиту електричну енергію внаслідок збільшення орієнтованої' ціни закупівлі електричної енергії узгоджується сторонами шляхом укладення додаткової угоди до Договору та застосовується з початку розрахункового періоду в якому відбулася така зміна.
Також, у вказаному Додатку 2 до Договору Сторони дійшли згоди, що у разі зміни складових ціни на електричну енергію внаслідок змін до законодавства або прийняття нового законодавства, що впливає на порядок формування або розмір ціни, зміни (у т.ч. збільшення) державних регульованих цін, в разі їх встановлення НКРЕКП, що включені в ціну на електроенергію, інфляції або будь-які інші зміни складових ціни, що не залежать від Постачальника – в періоді наступному за розрахунковим, проводиться перерахунок вартості електричної енергій без додаткового узгодження з Клієнтом і застосовують з моменту введення їх в дію згідно чинного законодавства.
Згідно п. 2.4 цього Додатку, розрахунковим періодом за Договором №91/2021 вважається календарний місяць.
Оплата спожитої електричної енергії здійснюється Споживачем протягом 10 робочих днів з дня отримання рахунку (п. 4 Додатку №2).
У Додатку №3 – помісячно визначені обсяги постачання (закупівлі) електричної енергії Споживачу та вказано, що за рік загальний обсяг електричної енергії, що має бути поставлений ТОВ «ООЕК» за Договором від 16.03.2021 №91/2021 дорівнює 1  752,920 тис. кВт*год.
В подальшому, протягом 2021 року між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору від 16.03.2021 №91/2021 від 16.03.2021 щодо зміни ціни електричної енергії за 1 кВт*год, у зв`язку із коливанням її ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення, а також щодо кількості товару (обсягів постачання електроенергії) у зв`язку із зміною ціни за одиницю товару, зокрема:
Додатковою угодою №1 від 26.05.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,37392796 грн. (з ПДВ) 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за Договором зменшено та установлено в розмірі 1  629 465 кВт*год;
Додатковою угодою №3 від 23.09.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,61132 грн. (з ПДВ) 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за Договором зменшено та установлено в розмірі 1  524 526 кВт*год;
Додатковою угодою №4 від 28.09.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,87245 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1  429 127 кВт*год;
Додатковою угодою №5 від 21.10.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,13068 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1  357 468 кВт*год;
Додатковою угодою №7 від 26.11.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,44344 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1  291 943 кВт*год;
Додатковою угодою №8 від 17.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,78744 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1  244 961 кВт*год;
Додатковою угодою №9 від 17.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 4,1658 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1  202 246 кВт*год;
Додатковою угодою №10 від 17.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 4,58196 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1  163 410 кВт*год;
Додатковою угодою №11 від 17.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 5,0397 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1  128 101 кВт*год.
Як зазначається ТОВ «ООЕК» та підтверджено матеріалами справи, підвищення ціни електричної енергії були обумовлені з боку Постачальника коливанням цін за електричну енергію на ринку.
На підтвердження даних обставин у матеріалах справи містяться відповідні цінові довідки: №1868/21 від 11.08.2021, №1898-1/21 від 12.08.2021, №2582/21 від 20.10.2021, №2818/21 від 09.11.2021, №2862-1/21 від 11.11.2021, №2862/21 від 11.11.2021, які видані Харківською торгово-промисловою палатою.
Сторонами не оспорюється, що на виконання Договору від 16.03.2021 №91/2021 Постачальником було поставлено Споживачу електричну енергію. Вказане також вбачається з актів приймання-передачі електричної енергії, які містяться у матеріалах даної справи та оплачені Управлінням шляхом перерахування коштів, відповідно до платіжних доручень, також наявних у матеріалах справи (що не оспорюється відповідачем).
Управління вказує, що Додаткову угоду №1 від 26.05.2021, якою було підвищено ціну на електричну енергію до 2,37392796 грн. за 1 кВт*год  (з ПДВ) позивач не оскаржує, оскільки таке підвищення відбулось на підставі ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Водночас, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції наголошує, що у подальшому, відповідачем безпідставно підвищено ціну на електричну енергію з 2,37392796 грн. за 1 кВт*год  (з ПДВ) до 5,0397 грн. 1 кВт*год (з ПДВ), тобто більш, ніж на 78%.
При цьому, обсяг електроенергії, що закупається, зменшився з 1 752 920 кВт*год до 1 128 101 кВт*год., тобто позивачем недоотримано 624  819 кВт*год. від попередньо обумовленої Договором кількості товару.
Наведені вище обставини стали підставою для звернення Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до господарського суду.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі".
Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Згідно з частиною першою статті 628, статтею 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.
Згідно з частиною першою статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 653 Цивільного кодексу України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частинами першою, другою статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 Цивільного кодексу України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10%  від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 Цивільного кодексу України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону України "Про публічні закупівлі", яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 по справі №922/2321/22.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі».
Отже, вказана норма Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції до 19.04.2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» №114-IX від 18.09.2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон України "Про публічні закупівлі" було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Як вбачається з пояснювальної записки до проєкту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії «ціновому демпінгу» коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати «ціновий демпінг» з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
Так, колегія суддів зазначає, що предметом укладеного між сторонами Договору є електрична енергія, ДК 021:2015 під кодом: 09310000-5 “електрична енергія” з ціною 2,2 грн. з ПДВ (у Договорі не відображено) за 1 кВт*год., з обсягом електричної енергії 1 752 920 кВт*год на загальну вартість 3  856  424,00 грн(з ПДВ).
Такий правочин укладено за наслідкам розгляду тендерних пропозицій, згідно зі звітом про результати проведення процедури закупівлі, відповідно до якого переможцем визначено TOB "ООЕК" з остаточною ціновою пропозицією 3  856  424,00 грн. з ПДВ (т. 1 а.с. 88-90).
Втім, як свідчать наявні матеріли справи сторонами під час укладення оспорюваних додаткових угод не дотримано законодавчо визначених обмежень щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
Зокрема:
Додатковою угодою №3 від 23.09.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,61132 грн. (з ПДВ) 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за Договором зменшено та установлено в розмірі 1 524 526 кВт*год;
Додатковою угодою №4 від 28.09.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 2,87245 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 429 127 кВт*год;
Додатковою угодою №5 від 21.10.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,13068 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 357 468 кВт*год;
Додатковою угодою №7 від 26.11.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,44344 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 291 943 кВт*год;
Додатковою угодою №8 від 17.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 3,78744 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 244 961 кВт*год;
Додатковою угодою №9 від 17.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 4,1658 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 202 246 кВт*год;
Додатковою угодою №10 від 17.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 4,58196 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 163 410 кВт*год;
Додатковою угодою №11 від 17.12.2021 підвищено ціну на електричну енергію до 5,0397 грн. 1 кВт*год. Обсяг електричної енергії за договором зменшено та установлено в розмірі 1 128 101 кВт*год.
Отже, у даному випадку оспорювані додаткові угоди укладені з перевищенням максимального ліміту щодо зміни ціни у розмірі 10%, встановленого нормами пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Водночас, як вже було вказано вище Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 дійшла висновку, що відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору.
У цьому контексті судова колегія звертає увагу на те, що сторони не могли не розуміти особливості функціонування ринку електричної енергії, враховуючи діяльність відповідача, на момент підписання основного договору відповідач знав (не міг не знати) про ціни, які склалися на ринку на електричну енергію, постачання якої він мав намір здійснювати, та гарантував її поставку замовнику за цінами відповідно до договору.
Верховний Суд у постанові від 04.08.2021 у справі №912/994/20 виклав правову позицію про те, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця (п.57 постанови).
Також, Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 25.06.2019 у справі №913/308/18.
Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.03.2024  справі № 910/401/23).
Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Ураховуючи викладене, судова колегія вважає, що оспорювані Додаткові угоди №3 від 23.09.2021, №4 від 28.09.2021, №5 від 21.10.2021, №7 від 26.11.2021, №8 від 17.12.2021, №9 від 17.12.2021, №10 від 17.12.2021, №11 від 17.12.2021 до Договору на постачання електричної енергії від 16.03.2021 №91/2021 суперечать наведеним вище нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі", а тому підлягають визнанню недійсними.
У розгляді даного спору апеляційна колегія виходить із того, що законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. 
При цьому, колегією суддів відхиляються доводи апелянта стосовно того, що оспорювані Додаткові угоди були укладені сторонами на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України “Про публічні закупівлі” у зв`язку із коливанням ціни на ринку, оскільки вказане жодним чином не свідчить про відсутність підстав для визнання їх недійсними, адже останні, всупереч законодавчим приписам, передбачають зміну ціни товару за вказаним Договором про закупівлю після виконання відповідачем зобов`язання з передачі такого товару та збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, узгодженої сторонами зазначеного Договору.
Щодо довідок ТПП як доказів коливання цін на ринку електроенергії, яким обумовлено укладення оспорюваних Додаткових угод.
Досліджуючи обґрунтованість та доведеність збільшення ціни, внаслідок її коливання, яке було покладено в основу укладення спірних Додаткових угод, судова колегія зазначає, що надані відповідачем відомості, зазначені в довідках Харківської ТПП, не відображають об`єктивну інформацію про коливання ціни на електричну енергію з моменту підписання Договору від 16.03.2021 №91/2021 та на момент закінчення відповідного розрахункового періоду, з якого мають бути застосовані відповідні ціни, або початку-закінчення періоду  коливання ціни.
Наприклад, за змістом довідки Харківської торгово-промислової палати від 11.08.2021 №1868/21 за інформацією з офіційного сайту ДП «Оператор ринку» середньозважені ціни на майданчику ринку «на добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України складають станом на першу декаду липня 2021 (01.07-10.07) грн/МВт.год – 1  055,60 грн, а станом на третю декаду липня 2021 (21.07-31.07) – 1  623,28 грн./МВт.год, з відсотком коливання ціни +53,77%.
Усі цінові довідки аналогічні за змістом, отже, покладаючи зазначені в довідках відомості в основу змін істотних умов Договору щодо збільшення ціни за одиницю електричної енергії, сторони, спираючись на умови п. 13.10 Договору, якими дійсно передбачено надання довідки ТПП щодо відсоткового коливання ціни на електричну енергію в торговій зоні об`єднаної енергетичної системи України станом на будь-які дати після дати укладення Договору - не дотрималися умов п. 2 ч. 5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі” щодо пропорційності такого збільшення саме з моменту укладення (підписання) відповідного договору або іншої дати, що підтверджує саме початок коливання такої ціни.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору (постанови ВС від 18.03.2021 у справі №924/1240/18, від 12.02.2020 по справі №913/166/19).
Разом з тим, з наданих ТОВ «ООЕК» довідок вбачається дослідження відсотків коливання ціни в період між рандомно обраними датами (01-10.07, 21- 31.07, 01-10.08, 01-30.09, 01-10.10. та 01-10.11.2021 року), які частково не співпадають з відповідними розрахунковими періодами та з початком дії Договору.
Водночас апеляційна колегія звертає увагу на те, що відповідні довідки Харківської ТПП, що стали підставою для внесення змін до Договору, не відображають інформації про коливання ціни на електричну енергію, що склалося на момент підписання додаткових угод у порівнянні з ціною на дату підписання Договору. Крім того, як зазначено у наведених цінових довідках, ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії. При цьому, довідки носять виключно фактографічно-інформаційний характер та не враховують умови договорів та контрактів, про що також у них зазначено.
Виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару.
При цьому, судова колегія враховує і позицію Верховного Суду про те, що Закон України "Про торгово-промислові палати в Україні" не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів (постанови Верховного Суду: від 03.09.2020 у справі №910/15637/19, від 10.09.2020 у справі №910/13436/19, від 08.12.2020 у справі №910/11888/19, від 19.07.2022 у справі №910/14155/21, від 26.10.2021 у справі №910/18402/20, від 07.12.2023 у справі №910/10469/22).
Щодо тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно визнано недійсними оспорюванні додаткові угоди в повному обсязі, а не їх окремі частині, зокрема щодо збільшення ціни товару, колегія суддів зазначає наступне.
Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені статтею 217 Цивільного кодексу України, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.
Такий правовий висновок Верховного Суду викладено у постанові від 12.03.2018 у справі №910/22319/16), від 11.08.2021 у справі №926/324/20 та від 18.11.2021 у справі №907/12/19.
Стаття 180 Господарського кодексу України визначає, що істотними умовами договору, без погодження яких укладення господарського договору неможливе, є предмет, ціна та строк дії договору (частина третя статті 180 Господарського кодексу України).
У даному випадку ціна товару є істотною умовою Договору та Додаткових угод до нього, а тому оспорюванні правочину можуть бути визнанні судом недійними лише в повному обсязі.
Щодо стягнення безпідставно сплачених бюджетних коштів.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.06.2021 року у справі № 904/5726/19 в процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що активна роль суду проявляється, зокрема, в самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду, на переконання Великої Палати Верховного Суду, носить імперативний характер.
Зважаючи на наведену правову позицію, колегія суддів наділена повноваженнями самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин, зокрема, шляхом вирішення питання застосування до спірних правовідносин відповідних норм права.
Так, згідно з приписами ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Недійсність спірних додаткових угод не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані договором, тобто зобов`язання є договірними (подібні висновки наведені в постановах Верховного Суду від 13.07.2021 у справі №927/550/20, від 18.06.2021 у справі №927/491/19).
Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок безпідставно сплачених бюджетних коштів у розмірі 1 176 351 грн., наведений в мотивувальній частині позовної заяви, колегія суддів погоджується з ним.
При цьому, жодних заперечень щодо арифметичної правильності заявлених до стягнення сум апеляційна скарга не містить.
З огляду на викладене, отримані ТОВ «ООЕК» грошові кошти у сумі 1 176 351 грн., є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути відповідно до статей 216, 1212 Цивільного кодексу України.
Позиція щодо застосування у даному спірному випадку саме статей 216, 1212 Цивільного кодексу України для стягнення коштів, є сталою.
Колегією суддів враховується, що суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення в цій частині, помилково посилався ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, замість ст. 1212 Цивільного кодексу України, однак, вказане не стало підставою для неправильного вирішення даного спору по суті, що виключає можливість застосування положень статті 277 Господарського процесуального кодексу України.
Аналізуючи питання обсягу дослідження апеляційних доводів та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі “Серявін та інші проти України”, пункт 58).
Інші доводи відповідача щодо відсутності при укладанні оспорюваних Додаткових угод з порушень вимог чинного законодавства також не спростовують вищевикладених обставин справи.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони не спростовують встановлених обставин справи та висновку суду першої інстанції, а фактично свідчать про незгоду відповідача з таким висновком.
Отже, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Одеська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 у справі №916/2036/24 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишається без змін.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2024 у справі №916/2036/24 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 16.01.2025.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Діброви Г.І.
        
        Суддя                                                                                          Колоколов С.І.