КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/2366/2025
справа №752/17187/23
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 лютого 2025 року                                                                                               м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача                  Поліщук Н.В.
суддів                                     Верланова С.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання   Крисіної В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Стеця Максима Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Машкевич К.В.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів, -
 
встановив:
 
У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів та встановлення місця проживання неповнолітньої дитини, у якому просила: визначити місце проживання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачкою; стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 20 000, 00 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2024 року вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів роз`єднані в самостійні провадження. Вимоги про визначення місця проживання дитини виділено в самостійне провадження та передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 3 червня 2024 року  ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог.
В обґрунтування позову про стягнення аліментів зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2019 року №638/12773/18 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
За час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .
Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України позивачка із сином із м. Харкова переїхали до м. Києва.
Домовленості щодо способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати дитину ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не визначалось. 
Вказує, що повністю утримує сина, дбає про його повноцінне дитинство, створює всі належні умови для навчання та виховання. Повноцінно забезпечує сина здоровим харчуванням, повсякденним одягом та взуттям на всі пори року, іграшками, спортивним одягом, шкільним одягом, шкільним приладдям, дозвіллям та відпочинком.
Зазначає, що за останні два з половиною місяці витрати на сина склали близько 70 000,00 гривень.
Звертає увагу, що відповідач не надає допомоги на утримання сина.
Зазначає, що середні витрати позивачки на утримання сина складають близько 30 000,00 гривень. Разом з тим, ураховуючи інші обставини вказує, що справедливим розміром аліментів, що не порушуватиме права дитини, становить 20 000,00 гривень.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 20 000,00 грн щомісяця, починаючи з 21 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_1 - адвокатом Стець М.Л., подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Уважає, що розмір аліментів заявлених позивачкою та стягнутих судом значно завищеним.
Зазначає, що у розрахунок розміру аліментів позивачкою не обґрунтовано включено витрати, які в розумінні Сімейного кодексу є додатковими витратами. Згідно деталізованого позивачкою розрахунку за період січень-травень 2024 року "поточні та щоденні" витрати позивачки коливаються від 14 000,00 гривень до 18 000,00 гривень на місяць, що в середньому відповідає 16 000,00 гривень на місяць.
Також позивачка включила до витрат на дитину вартість оренди квартири та сплати комунальних послуг (17 000,00 грн / місяць) та придбання продуктів на ринку готівкою (4000,00 гривень / місяць). 
Отже, "поточні та щоденні" витрати позивачки на місяць складають до 37 000,00 гривень на місяць.
Скаржник звертає увагу, що оренда квартири, сплата комунальних платежів, щоденні та поточні витрати, заявлені позивачкою, стосуються не лише ОСОБА_3 , адже квартира винаймається для проживання двох осіб, комунальні послуги споживаються як сином, так і матір`ю, квитанції, надані на підтвердження витрат, також не є вибірковими у відношенні виключно до ОСОБА_3 .
Таким чином, із заявлених та доведених витрат лише половина є необхідною для утримання ОСОБА_3 , тобто 18 500,00 грн. Отже, доведений розмір аліментів на утримання сина становить 50% від вказаної суми, тобто не може перевищувати 9 250,00 гривень.
Вказує, що аналіз наданих позивачкою платіжних документів, свідчить про те, що частину особистих потреб позивачка хоче перекласти на відповідача, зокрема паливо для особистого автомобіля, побутову хімію, засоби особистої гігієни. Стверджує, що ряд квитанцій має сумнівний характер, оскільки неможливо встановити їх зміст, потребу заправляти бензин у дизельне авто, чохол для айфону, 11 пар шкарпеток, скотч, гірчицю, 2 дитячих квитки у зоопарк, фотографію з магнітом, дорослий квиток до Льодової Арени .
Вказує, що відповідач позбавлений можливості навести власний контррозрахунок аліментів, оскільки через дії позивачки він майже повністю обмежений у спілкуванні з дитиною і відповідно не має можливості визначити дійсні потреби власного сина.
Вказує, що до початку повномасштабного вторгнення регулярно самостійно їздив і сплачував відпустки із сином у Туреччину, Єгипет, на Азовське море, водив на підготовчі курси до вступу у школу тощо, та не звертався за компенсацією цих витрат до матері.
Звертає увагу, що на зайняття у сквош, на які посилається позивачка, остання віддала сина за одноосібним рішенням, не порадившись з батьком і в даний час вимагає компенсувати ці витрати.
Стверджує, що видатки батька під час спільного проживання з сином не перевищували 20 000,00 грн на двох осіб.
Уважає, що обґрунтований розмір аліментів має становити 5 000,00 гривень на місяць.
Посилається на помилковість висновків суду першої інстанції в частині можливості сплачувати визначений судом розмір аліментів.
Судом взято до уваги декларації платника єдиного податку відповідача, згідно якої розмір його доходу за перший квартал 2024 року склав 1 013 038,33 грн. Разом з цим, суд не взяв до уваги, що згідно норм Податкового кодексу України фізична особа-підприємець, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, веде спрощений облік доходів і витрат. Для таких осіб не передбачено визначення чистого доходу.
Отже, при визначенні аліментів в твердій грошовій сумі, суд має враховувати саме дохід платника аліментів, який не є тотожним валовому доходу фізичної-особи підприємця, відображеному у відповідній декларації.
Мотивуючи наведеним, просить змінити рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року, зменшити розмір аліментів з 20 000,00 гривень до 5 000,00 гривень.
19 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Павліка О.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідач не надав суду жодного обґрунтованого контррозрахунку проти заявленого позивачкою розміру аліментів, не надав доказів відсутності можливості сплачувати такий розмір аліментів, не надав суду розміру свого середньомісячного доходу від підприємницької діяльності та інших джерел доходу, зокрема, на посаді менеджера у ТОВ "НВП Люкс-Х".
Зазначає, що задоволений судом першої інстанції розмір аліментів є значно нижчим від встановленого розміру аліментів згідно частини 5 статті 183 СК України, зокрема десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.
Стверджує, що з обставин справи можна зробити висновок про те, що батько не хоче виконувати рішення не з об`єктивних причин, а з особистих мотивів, зокрема, принципове не бажання батька належним чином утримувати свого сина.
Звертає увагу, що декларацію про прибуток, на який послався суд, відповідач подав сам в якості доказу фінансової спроможності утримувати сина у справі про встановлення місця проживання сина.
Стверджує, що з одного боку відповідач у цій справі вказує, що розмір аліментів у 20 000,00 гривень є завеликий, а з іншого боку, у справі про встановлення місця проживання дитини, подає ту ж декларацію, як доказ його значного доходу для утримання сина.
Вказує, що витрати на утримання дитини в другій половині березня, квітні та травні 2024 року склали 145 649,90 грн та складаються з:
-           поточні та щоденні витрати на матеріальне утримання дитини харчування, одяг, перевезення дитини, відпочинок, дозвілля, та інше) склали 45 120,43 грн;
-           витрати на навчання (репетитор та шкільні збори) склали 3 918,61 грн;
-           участь в змаганнях із сквошу у м. Дніпро (внески, квитки на потяг) склали 1743,7 грн;
-           оренда квартири та комунальні платежі склали (28 000,00 грн орендна плата за квітень і травень, 6067,15 грн комунальні платежі) 34 067,15грн;
-           витрати на розвиток спортивних здібностей ОСОБА_4 гравця у сквош склали 60 400,00 грн (індивідуальні тренування з тренером ОСОБА_8 54 400,00 грн та 6 000,00 грн індивідуальні тренування з семикратним чемпіоном України ОСОБА_6 )
Зазначає, що пропустила строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з об`єктивних причин, оскільки аудіозапис судового засідання від 08 листопада 2024 року у справі №752/23745/24 Голосіївського районного суду міста Києва представник позивача зміг отримати лише 16 січня 2025 року, а ГУ ДПС у Харківській області до цього часу не надало відповіді на електронний адвокатський запит щодо всіх видів доходів відповідача за час розгляду справи судом першої інстанції.
Просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року у справі № 752/17187/23 без змін.
20 лютого 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Павліка О.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про поновлення строку на подання відзиву та обґрунтування подання нових доказів на стадії апеляційного перегляду.
Вказує, що відеозапис зустрічі з батьком від 19 жовтня 2024 року, засвідчує той факт, що дитина приймала особисту участь у зборі доказів витрат на його утримання, особисто просила батька його утримувати, а батько безпідставно відмовляє дитині у виплаті аліментів, та насміхався з них.
На аудіозаписі судового засідання від 08 листопада 2024 року у справі № 752/23745/24 дитина надає суду особисті пояснення щодо неналежного виконання батьком батьківських обов`язків, зокрема, неналежне утримання дитини під час вимушеного проживання з батьком в м. Ужгород.
Фото ОСОБА_4 з кубками та медалями та скрін з національного рейтингу гравців у сквош засвідчує той факт, що дитина є абсолютним чемпіоном України в сквош, має велику кількість нагород у своїй віковій категорії, а також підтверджує значні витрати позивачки, які вона понесла та продовжує нести на утримання дитини, які надавались суду першої інстанції.
Висновки психолога засвідчують економічне та психологічне насилля над дитиною, що спричинене відмовою батька нести належні витрати по його утриманню, а запропонована сума аліментів у розмірі 5000,00 грн, є знущанням та насмішкою.
Просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, долучити вищевказані докази. Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В судовому засіданні адвокат Павлік О.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомляв.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Павліка О.М., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольнивши позов та визначивши розмір аліментів у сумі 20 000,00 гривень, суд першої інстанції погодився із доводами позивачки та уважав такий розмір аліментів  необхідним та достатнім на утримання дитини.
Суд вказав, що відповідач, подавши відзив на позов, не заперечував свого обов`язку утримувати дитину, однак на свій розсуд визначив розмір суми, достатній, з його точки зору, для утримання дитини. При цьому, не спростовував можливості надання такого утримання в розмірі, приведеному в позові. Суд вказав, що приведений відповідачем розмір аліментів до стягнення з нього, як батька, не відповідає його матеріальній можливості надавати належну матеріальну допомогу на утримання сина відповідно до тих доходів, які він отримує, та є несправедливим.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_1 (том 1 а.с.17).
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 квітня 2019 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1 а.с. 14-15).
Згідно даних довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи №3001-7500004907 від 20 квітня 2022 року убачається, що фактичним місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 18).
За вищевказаною адресою проживає також ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи №3001-5001726884 від 08 червня 2022 року (том 1 а.с. 19).
Згідно даних договору оренди квартири від 15 квітня 2022 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , убачається, що орендар прийняв у тимчасове користування двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Орендна плата за використання орендарем квартири становить 13000 гривень на місяць (том 1 а.с. 21-22).
Згідно даних довідки №05/06 від 21 червня 2023 року, виданої директором ТОВ "АТЛАНТ БУД СХІД", убачається, що ОСОБА_2 працює у ТОВ "АТЛАНТ БУД СХІД" з 01 червня 2018 року по теперішній час на посаді менеджера із збуту, форма працевлаштування - основна, повний робочий день, посадовий оклад згідно штатного розкладу - 9 000,00 гривень (том 1 а.с. 38).
На підтвердження позову в частині розміру витрат на дитину позивачкою надано банківські квитанції, фіскальні чеки, банківську виписку руху коштів за поточним рахунком, копії квитків на розважальні заходи, копії посадочних документів (том 1 а.с. 23-36, 173-201, том 2 а.с. 20-68, том 3 а.с. 43-83).
Відповідачем надано податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (том 3 а.с. 19-23)
Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Суд апеляційної інстанції враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.
Зазначене призводить до дисбалансу у обов`язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дитину, якщо останній ухиляється від цього або виконує такі обов`язки неналежним чином.
Одним із основоположних обов`язків батьків відповідно законодавства України та моральних засад суспільства є їхній обов`язок утримувати дитину. Утримання полягає в забезпеченні дитині розвитку та зростання з метою підготовки до дорослого самостійного життя. В окремих випадках, наприклад, у зв`язку із станом здоров`я дитини, батьки також зобов`язані докладати і інших зусиль та додаткових витрат з метою забезпечення благополуччя дитини, викликаних особливостями її стану здоров`я.
Частинами 1-3 статті 181 СК України визначено наступне:
1. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
3. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно статті 182 СК України:
1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Частиною 1 статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Судове рішення оскаржується в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2   на утримання сина ОСОБА_3 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що аліменти мають на меті забезпечення  нормальних матеріальних умов життя та розвитку дитини. Натомість, у разі наявності особливих обставин за рішенням суду  стягуються додаткові витрати на дитину.
Предметом розгляду цієї справи є стягнення аліментів на дитину згідно статей 181-184 СК України.
Ураховуючи надані сторонами докази, норму статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, положення статті 182 СК України, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, апеляційний суд робить висновок  про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 10000 гривень, що відповідатиме належному забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини, а також забезпечить можливість відповідачу належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. При цьому, визначений розмір аліментів  на неповнолітню дитину сторін у розмірі 20 000 грн щомісяця апеляційний суд уважає необґрунтовано завищеним.
Під час апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції, ураховуючи вирішення питання щодо забезпечення неповнолітньої дитини, прийнято від представника позивача додаткові докази, а саме дані щодо наявності у відповідача рухомого майна, психологічні заключення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , фото дитини з кубками та нагородами, відеозапис зустрічі дитини з батьком, аудіозапис судового засідання, а також дані Державної податкової служби України.
Дані Державної  податкової служби України щодо доходу ОСОБА_1 за 3-й та 4-й квартал 2023 року, а також за 1-й квартал 2024 року апеляційний суд враховує, проте зазначає, що відповідач є фізичною особою - підприємцем, що перебуває на спрощеній системі оподаткування.
Механізм визначення чистого доходу передбачено статтею 177 ПКУ та застосовується при оподаткуванні доходів, отриманих підприємцями від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування. Отже, на  платників єдиного податку - фізичних осіб не поширюються вимоги чинного законодавства щодо порядку визначення чистого доходу при сплаті єдиного податку.
У цій справі для визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, слід враховувати положення статті 182 СК України у системному аналізі із частиною 2 статті 195 СК України, згідно якої якщо ФОП перебуває на спрощеній системі оподаткування, розмір аліментів визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості.
Щодо інших наданих представником позивачки доказів апеляційний суд зазначає, що такі не містять даних, на підставі яких суд встановлює обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме для визначення розміру аліментів, відтак у цій справі такі не несуть доказового навантаження.
Ураховуючи наведене, на підставі статті 376 ЦПК України, апеляційний суд робить висновок про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2   на утримання сина ОСОБА_4 з суми 20 000 грн до суми 10 000 грн.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Стеця Максима Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року змінити в частині визначення розміру аліментів.
 
Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 з суми 20 000 грн до суми 10 000 грн.
 
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  04 березня 2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         С.М. Верланов

В.В. Соколова