ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/15883/24                          Головуючий у 1-й інстанції:  Колеснікова І.С. 
                                                                                    Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 лютого 2025 року                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого          Василенка Я.М.,
суддів                    Кузьменка В.В., Оксененка О.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СНН АГЕНСТВО» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
                                        В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «СНН АГЕНСТВО» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 463/26-15-04-16-12 від 25.03.2024 (вихідний реєстраційний номер 28164/6/26-15-04-16-08 від 26.03.2024) «Про виключення з реєстру платників єдиного податку ТОВ «СНН АГЕНСТВО»;
- зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві поновити з 01.01.2024 реєстрацію позивача в реєстрі платників єдиного податку в якості платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи);
- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови у прийнятті податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) товариства з обмеженою відповідальністю «СНН АГЕНСТВО» за перший квартал 2024 року від 22.04.2024 року, а податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) товариства з обмеженою відповідальністю «СНН АГЕНСТВО» за перший квартал 2024 року від 22.04.2024   такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби, а саме   22.04.2024.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що спірне рішення винесено на підставі довідки (акту) від 25.03.2024 №463/26-15-04-16-12 «Про результати перевірки щодо перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу», яка (який) в свою чергу винесена на підставі акту від 07.03.2024 № 19874/Ж5/26-15-04-10-03/44964913 «Про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за 2023 рік товариства з обмеженою відповідальністю «СНН АГЕНСТВО» податковий номер 44964913». 
При цьому, як встановлено судом першої інстанції, спірне рішення не містить посилання на вказані довідку (акт) та акт камеральної перевірки.
Вказаним актом камеральної перевірки від 07.03.2024 встановлено заниження суми податкового зобов`язання з єдиного податку з юридичних осіб на 76   529,86 грн. та вказано про притягнення до відповідальності за таке порушення на підставі пункту 123.1 статті 123 невідомого нормативного акту. Акт перевірки отримано позивачем 11.03.2024.
Не погодившись із висновками акту перевірки, в порядку п. 86.7 ст. 86 ПК України позивачем 22.03.2024 засобами поштового зв`язку було подано контролюючому органу заперечення на вказаний акт перевірки, яке ним отримано 28.03.2024. 
Проте, вказане заперечення листом від 02.04.2024 № 5226/І/26-15-04-10-08 було залишено відповідачем без розгляду через пропущення на його думку строку його подання.
Як було встановлено судом першої інстанції, до моменту прийняття рішення з питання розгляду вказаного заперечення позивача на акт камеральної перевірки та до моменту винесення податкового повідомлення-рішення за наслідками перевірки, відповідачем прийнято рішення № 463/26-15-04-16-12 від 25.03.2024, яким товариство з обмеженою відповідальністю «СНН АГЕНСТВО» було виключено з реєстру платників єдиного податку з 01.01.2024. 
Вказане рішення обґрунтовано порушенням позивачем абзацу третього пункту 299.10 статті 299 та абзацу третього підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, а саме   перевищенням протягом календарного року встановленого обсягу доходу.
Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 04.04.2024 № 268620410 про збільшення податкового зобов`язання із єдиного податку в сумі 76   529,86 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 19   132,47 грн.
Позивачем подано скаргу до ДПС України на вказане податкове повідомлення-рішення в порядку ст. 56 ПК України. Згідно наданого представником відповідача витягу з інформаційно-комунікаційної системи ДПС, в зв`язку із надходженням вказаної скарги, 29.04.2024 відповідачем було знято донараховані вищевказаним податковим повідомленням-рішенням суми з податкового боргу. 
Рішенням ДПС України від 13.05.2024 № 13872/6/99-00-06-03-01-06 продовжено розгляд скарги до 21.06.2024 включно.
Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями відповідача позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обставини, встановлені довідкою (актом) від 25.03.2024 №463/26-15-04-16-12 та/або актом камеральної перевірки від 07.03.2024 № 19874/Ж5/26-15-04-10-03/44964913, не мають жодного підтвердженого зв`язку із спірним рішенням, оскільки таких обставин не вбачається із змісту цього рішення. Зазначає, що застосування позивачем з 23.05.2023 до 31.07.2023 особливостей оподаткування, які встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України є лише припущенням представника відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази застосування позивачем таких особливостей оподаткування в будь-якому періоді. Крім того, встановив, що позивач не перевищив з 01.01.2023 до 31.07.2023 граничний обсяг доходу платника єдиного податку третьої групи в 2023 році, оскільки обсяг його доходу за цей період склав 0 (нуль) гривень.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню. 
Колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими та частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначено юридичних осіб, які можуть бути платником єдиного податку третьої групи, а саме   юридичні особи-суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (в 2023 році   7 818 900).
Пунктом 91.4.3 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.
Абзацом третім пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.
Згідно абзацу 3 підпункту 298.2.3 пункту 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи (крім платників єдиного податку третьої групи - електронних резидентів (е-резидентів), - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
За змістом абзацу 1 пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу   України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом   під час проведення перевірок   порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу,   прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
Пунктом 56.15 статті 56 Податкового кодексу   України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Відповідно до абзацу 1 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Абзацом 2 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України додатково визначено обставини, які можуть бути предметом камеральної перевірки, серед яких відсутні такі обставини, як «відповідність доходів платника єдиного податку граничному розміру».
Згідно норм пунктів 86.2, 86.7 статті 86 Податкового кодексу   України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Як вірно встановив суд першої інстанції, в рішенні № 463/26-15-04-16-12 від 25.03.2024 чітко не вказано податковий період (календарний рік), а також не вказано, який конкретно обсяг доходу був перевищений і на яку суму. 
При цьому, єдиною фактичною обставиною є зазначення суми доходу позивача згідно його податкової декларації платника єдиного податку третьої групи за 2023 рік, що здійснено без будь-якої прив`язки до інших фактичних обставин та правових підстав винесення вказаного рішення. 
Крім того, вказаний дохід позивача в розмірі 4   136   897,27 грн. не перевищує ані граничного обсягу доходу платника єдиного податку, встановленого підпунктом 3) пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (який складає 7 818 900 грн.), ані такого граничного обсягу доходу, вказаного відповідачем (в розмірі 6   515   750,00 грн.), який він вважає застосовним до спірних правовідносин. Будь-яких інших фактичних обставин справи спірне рішення не містить.
Зі змісту спірного рішення не вбачається, що воно прийнято на підставі довідки (акту) від 25.03.2024 №463/26-15-04-16-12 та/або на підставі акту камеральної перевірки від 07.03.2024 № 19874/Ж5/26-15-04-10-03/44964913, результати якого до того ж не є узгоджені.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обставини, встановлені довідкою (актом) від 25.03.2024 №463/26-15-04-16-12 та/або актом камеральної перевірки від 07.03.2024 № 19874/Ж5/26-15-04-10-03/44964913, не мають жодного підтвердженого зв`язку із спірним рішенням, оскільки таких обставин не вбачається із змісту цього рішення.
Разом з цим, доводи апелянта, що довідка (акт) від 25.03.2024 №463/26-15-04-16-12 є підставою прийняття рішення про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, колегія суддів не враховує, оскільки текст рішення не містить такого посилання.
Відтак, рішення відповідача про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку є безпідставним, оскільки всупереч пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України порушення норм податкового законодавства, встановлені спірним рішенням, виявлені не під час проведення перевірки, а саме рішення прийнято не на підставі акту перевірки, результати якого є узгоджені на момент його прийняття. 
Разом з тим, зі змісту рішення не вбачаються основні фактичні обставини справи, на підставі яких можна встановити суть вчиненого позивачем правопорушення, а саме   календарний рік, в якому було допущено перевищення позивачем обсягу його доходу, а відтак   неможливо встановити й обсяг цього граничного доходу у відповідному році та суму перевищення такого доходу позивачем.
За приписами підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральна перевірка за своїм цільовим призначенням та сутністю не передбачає здійснення аналізу достовірності та відповідності законодавству сформованих платником податків показників податкової звітності, оскільки такі обставини не охоплюються предметом камеральної перевірки.
Відтак, рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку може бути прийнято лише за наслідками документальної перевірки такого платника податку.
Пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України передбачено право платника податків подати заперечення на акт перевірки, в якому він може викласти доводи та мотиви своєї незгоди із висновками такого акту. У разі, якщо платник податків скористався таким правом у встановлений строк, контролюючий орган зобов`язаний розглянути вказане заперечення та врахувати його під час винесення рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.03.2024 позивачем було подано контролюючому органу заперечення на вказаний акт перевірки.
Проте, листом від 02.04.2024 № 5226/І/26-15-04-10-08 заперечення було залишено без розгляду, у зв`язку з пропущенням строку його подання.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Податковим кодексом України прямо не встановлено момент, в який заперечення на акт перевірки вважається поданим платником податків у разі направлення такого заперечення засобами поштового зв`язку.
Натомість, такий момент встановлений загальною нормою, викладеною в частині 4 статті 33 Закону України   Про адміністративну процедуру   від 17.02.2022 № 2073-IX, згідно якої, строк не вважається пропущеним, якщо необхідні для розгляду справи документи були відправлені поштою чи передані іншими засобами телекомунікаційного зв`язку до його закінчення. 
Крім того, пунктом 56.16 статті 56 Податкового кодексу України, встановлено, що в разі надсилання скарги поштою днем подання скарги вважається дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що моментом подання заперечення на акт перевірки є саме дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із таким запереченням, а не фактична дата отримання такого поштового відправлення контролюючим органом.
Відтак, оскільки позивач подав заперечення на акт камеральної перевірки від 07.03.2024 № 19874/Ж5/26-15-04-10-03/44964913 у строк, передбачений законом, то відповідач був зобов`язаний розглянути таке заперечення та врахувати його під час винесення рішення, проте відповідачем було позбавлено права позивача подати свої аргументи проти висновків акту перевірки та приймати участь в їх розгляді.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідачем порушено процедуру проведення перевірки та прийняття спірного рішення, оскільки предмет проведеної перевірки та встановлені за її результатами порушення норм податкового законодавства не відповідають камеральній перевірці. 
Статтею 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
До моменту закінчення процедури такого оскарження, результати акту перевірки вважаються неузгодженими, а платник податків не може бути притягнутий до відповідальності. За такого   обставини, встановлені актом перевірки, не можуть вважатись достовірними до моменту їх підтвердження ДПС України та/або судом за результатами процедури оскарження.
Щодо доводів апелянта про завищення позивачем граничного обсягу доходу, колегія суддів зазначає таке.
Зі змісту спірного рішення не вбачається, що воно прийнято внаслідок перевищення позивачем граничного обсягу доходу платника єдиного податку саме в 2023 році, як не вбачається будь-якого зв`язку вказаного рішення із актом камеральної перевірки від 07.03.2024 № 19874/Ж5/26-15-04-10-03/44964913 (висновки якого до того ж є неузгоджені) та/або із довідкою (актом) від 25.03.2024 №463/26-15-04-16-12, (яка (який) взагалі є документом, компетенція та порядок прийняття якого не передбачені чинним законодавством).
Колегія суддів критично ставиться до посилань відповідача на застосування позивачем з 23.05.2023 до 31.07.2023 особливостей оподаткування, які встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України як на підставу винесення спірного рішення, оскільки у спірному рішенні відсутні посилання на будь-які норми підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, а також на факти застосування позивачем вказаних норм у будь-якому періоді.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів застосування позивачем таких особливостей оподаткування в будь-якому періоді.
Так, за змістом підпункту 9.2 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, вказані особливості оподаткування полягають у тимчасовому (до 01.08.2023) не застосуванні до платників єдиного податку обмеження щодо обсягу доходу та кількості осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах. Тобто, вказані особливості оподаткування введено в дію з метою полегшити положення платників єдиного податку під час воєнного стану, з метою чого було законодавчо дозволено таким платникам перевищувати зокрема граничний обсяг доходу, не втрачаючи при цьому статус платника єдиного податку.
Отже, застосування особливостей оподаткування, які встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, полягає саме у дозволеному перевищенні платником єдиного податку граничного обсягу доходу в період до 01.08.2024. 
Разом з цим, у разі ж відсутності факту перевищення такого граничного обсягу доходу в такому періоді відсутні підстави застосовувати до такого платника податків в 2023 році зменшений розмір граничного обсягу доходу.
На підставі наданих позивачем податкових декларацій з єдиного податку третьої групи за травень-липень 2023 р., три квартали 2023 р. та за 2023 рік, суд першої інстанції правильно встановив, що з 01.01.2023 до 31.07.2023 позивачем граничний обсяг доходу платника єдиного податку третьої групи в 2023 році не перевищено, оскільки обсяг його доходу за цей період склав 0 (нуль) гривень.
Колегія суддів зазначає, що позивач не перевищував до 31.07.2023 (як і в цілому в 2023 році) граничного обсягу доходу, встановленого на 2023 рік в розмірі 7   818 900 грн.
Відтак, позивач не застосовував в цьому періоді особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, а тому відсутні жодні правові підстави для зменшення позивачу такого граничного обсягу доходу після 31.07.2023.
Враховуючи вищевикладене, оскільки за підсумками 2023 року обсяг доходу позивача не перевищив граничного обсягу доходу платника єдиного податку третьої групи, встановленого на 2023 рік відповідно до підпункту 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, то висновок про перевищення позивачем такого обсягу доходу є безпідставним, а рішення про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку   протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у місті Києві поновити з 01.01.2024 реєстрацію позивача в реєстрі платників єдиного податку в якості платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи), то колегія суддів зазначає, що зазначена вимога є похідною та також підлягає задоволенню.
З огляду на те, що вище суд дійшов до висновку про протиправність виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, то наявні підстави для прийняття звітності за перший квартал 2024 року від 22.04.2024 та задоволення позовних вимог в цій частині.
При цьому, вказані вище та інші доводи та заперечення апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 30   000, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому, даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз положень ст. 134 КАС України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. 
Згідно до положень ч.ч. 1-6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач та адвокат Могутов А.М. уклали договір про надання правової допомоги №2024-03/08 від 08.03.2024.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди №1 від 01.04.2024, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 30 000, 00 грн.
Зі змісту акту наданих адвокатських послуг № 1 від 24.05.2024 вбачається, що адвокатом був наданий наступний перелік послуг позивачу, а саме:
- складання та направлення адвокатського запиту №040-04/24 від 04.04.2024 - 2 години;
- підготовка та подання позовної заяви (у тому числі аналіз документів, формування правової позиції, підготовка тексту позовної заяви, сканування доказів подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд» - 40 годин;
- складення та направлення адвокатського запиту №02-05/24/2 від 02.05.2024 - 2 години.
- супроводження справи в суді першої інстанції (в тому числі - складення та подання клопотання про долучення доказів сплати судового збору 18.04.2024 (2 години з урахуванням часу, витраченого на дорогу по місту Києву до Київсього окружного адміністративного суду), заяви про уточнення позовних вимог 07.05.2024 ( 3 години з урахуванням часу, витраченого на дорогу по місту Києву до Київського окружного адміністративного суду), відповіді на відзив (20 годин), клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу (2 години з урахуванням часу, витраченого на дорогу по місту Києву до Київського окружного адміністративного суду), надання консультації щодо руху справи ( 2 години) - 29 годин;
Відповідно до пункту 2 акту наданих послуг №1 від 24.05.2024, вартість послуг є фіксованою, не залежно від часу витраченого адвокатом на надання послуг та становить - 30 000, 00 грн.
Відповідно до пункту 3 акту наданих послуг №1 від 24.05.2024, клієнт зобов`язовується сплатити адвокату грошові кошти, визначені пунктом 2 цього акту протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили остаточного судового рішення, яке не підлягає подальшому оскарженню.
При цьому, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені, зокрема, у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».
Так, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які він просить стягнути, колегія суддів приходить до висновку про те, що справедливою та співмірною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу є 10 000, 00 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення даної вимоги, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем подано клопотання про здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 25 000, 00 грн., щодо якого колегія суддів зауважує наступне.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції відповідачем було надано суду договір про надання правничої допомоги  № 2024-03/08 від 08.03.2024, додаткову угоду № 3 від 31.10.2024 до договору про надання правничої допомоги  № 2024-03/08 від 08.03.2024, розрахунок вартості правової допомоги № 2 від 06.02.2025 до договору про надання правничої допомоги  № 2024-03/08 від 08.03.2024, акт наданих послуг № 2 від 06.02.2025 до договору про надання правничої допомоги  № 2024-03/08 від 08.03.2024.
Враховуючи вищенаведені норми КАС України, які регулюють питання щодо стягнення судових витрат, беручи до уваги висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, колегія суддів вважає, що справедливою та співмірною сумою витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції є 5 000, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 скасувати в частині стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СНН АГЕНТСВО» (адреса: вул. Редутна, буд.10, офіс 2, м.Київ, 01015, код ЄДРПОУ 41107685) витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (адреса: вул. Шолуденка, буд.33/19, м.Київ, 04116 код ЄДРПОУ ВП 44116011) та прийняти в цій частині нове рішення, яким дані вимоги задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (адреса: вул.Шолуденка, буд.33/19, м.Київ, 04116 код ЄДРПОУ ВП 44116011) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СНН АГЕНТСВО» (адреса: вул. Редутна, буд.10, офіс 2, м.Київ, 01015, код ЄДРПОУ 41107685) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (адреса: вул.Шолуденка, буд.33/19, м.Київ, 04116 код ЄДРПОУ ВП 44116011) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СНН АГЕНТСВО» (адреса: вул. Редутна, буд.10, офіс 2, м.Київ, 01015, код ЄДРПОУ 41107685) понесені витрати на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 5 000, 00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                Кузьменко В.В.

                                                                                                    Оксененко О.М.