Дата документу 08.01.2025 Справа № 335/12143/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/296/25                                        Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Є.У.№  335/12143/24                                          Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючої:        Кочеткової І.В.,
суддів:         Гончар М.С.,
                Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу за заявою Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком,
 
за апеляційною скаргою Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2024 року, 
 
В С Т А Н О В И В:
31 жовтня 2024 до суду надійшла заява КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком у сумі  19 940,30 грн.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2024 року відмовлено КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.
 
Судове рішення мотивовано тим, що заява про видачу судового наказу за формою і змістом не відповідає вимогам ст.165 ЦПК України – в ній відсутні відомості місця проживання (перебування) фізичної особи - боржника, що унеможливлює встановити адресу місця реєстрації останнього. 
 
Не погоджуючись з ухвалою суду КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради подало апеляційну скаргу, в якій,  посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку. 
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що заява про видачу судового наказу подавалася на підставі ч.1 ст. 28 ЦПК України за місцем знаходження нерухомого майна боржника, а тому відмова у видачі судового наказу на підставі ч.9 ст. 165 ЦПК України є незаконною.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Зважаючи на те, що предметом оскарження є ухвала про відмову у видачі судового наказу, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що за відомостями департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради щодо реєстрації місця проживання фізичної особи інформація щодо боржника ОСОБА_2 відсутня. Згідно положень ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.
 
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Так, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Статтею 163 ЦК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу.
Згідно ч. 5 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи – боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.
У заяві про видачу судового наказу  про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком   зазначено, що боржниця зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . 
 
Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи інформація щодо місця проживання відповідача ОСОБА_1 станом на 04.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 відсутня та зазначено, що остання за вказана особа була зареєстрована з 02.06.2004 по 25.11.2004.
 
Установивши, що із отриманої інформації не можливо встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання боржника, суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності до ч.9 ст.165 ЦПК України відмовив у видачі судового наказу.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що заява про видачу судового наказу може подаватися за місцем знаходження нерухомого майна, не приймаються до уваги колегією суддів та спростовуються вимогами закону, з огляду на таке.
Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Разом з тим частиною 9 ст. 165 ЦПК України, яка є спеціальною у даних правовідносинах, встановлено що, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Аналіз зазначених норм процесуального закону дає підстави для висновку, що приписи ч.9 ст.165 ЦПК України є спеціальною нормою, якою встановлена окрема імперативна підстава для відмови у видачі судового наказу, що не суперечить положенням ст.162 ЦПК України, оскільки йдеться не про порушення правил підсудності (п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України), а про неможливість отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) боржника (фізичної особи).
Отже, зважаючи на визначений процесуальним законом порядок розгляду та звернення до виконання судового наказу, обов`язковою умовою для його видачі є встановлення зареєстрованого місця проживання фізичної особи - боржника.
Висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу на підставі ч. 9 ст. 165 ЦПК України відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) боржника.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що за положеннями ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.
Тобто, в даному випадку стягувач, встановивши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника, не позбавлений можливості звернутись до суду з повторною заявою про видачу судового наказу або з позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2024 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: М.С. Гончар 

Г.С. Подліянова