ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/298/25 Справа № 179/1749/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження нерухомого майна шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження та зобов`язання повернення правовстановлюючих документів на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023 року АТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” посилалися на те, що 22 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNM0GK00005419, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 78000 грн. на термін до 22 червня 2037 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач  ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року вбачається, станом на 20 вересня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість перед банком у розмірі 252499 грн. 85 коп., яка складається із: 54504 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 150821 грн. 17 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 17023 грн. 57 коп. - заборгованість комісії за користуванням кредитом; 30150 грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погасив. На підстав викладеного АТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року станом на 20 вересня 2023 року у розмірі 252499 грн. 85 коп., яка складається із: 54504 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 150821 грн. 17 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 17023 грн. 57 коп. - заборгованість комісії за користуванням кредитом; 30150 грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також судові витрати у справі.
У жовтні 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ “Приватбанк” про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження нерухомого майна шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження та зобов`язання повернення правовстановлюючих документів на предмет іпотеки.
       В обґрунтування зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 посилалася на те, що 22 червня 2007 року між нею та ПАТ КБ “Приватбанк” був укладений кредитний договір №DNM0GК00005419, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 78 000 грн. на термін до 22 червня 2037 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Також, 22 червня 2007 року між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №DNM0GK00005419 в забезпечення у повному обсязі виконання всіх грошових зобов`язань позивача перед банком за договором про надання кредиту, предметом якого є домоволодіння загальною площею 63,11 кв. м., житлова площа 34,83 кв. м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 7.1. кредитного договору був встановлений графік проведення платежів (з 21 по 28 число кожного місяця), та сума щомісячного платежу – 941,55 грн. Після підписання договору на прохання ОСОБА_1 банк змінив строк договору з 30 років на 20 років - до 22 червня 2027 року, збільшивши суму щомісячного платежу до 968,44 грн. Розрахунок частки основного боргу та відсотків в щомісячному платежі по кредитному договору визначено наступним чином: 20 років х 12 місяців = 240 місяців (кількість місяців кредитного договору), 60 000 грн. (надані кредитні кошти на придбання будинку): 240 міс. ( термін кредиту) = 250 грн./місяць (сума основного боргу, що підлягала сплаті щомісяця), 968,44 грн. – 250 грн. = 718,44 грн./ місяць (сума відсотків, комісії що підлягала сплаті щомісяця). Позивач вказує, на протязі всього строку дії кредитного договору вона повністю виконувала покладені на неї кредитним договором обов`язки щодо своєчасної і повної сплати щомісячних платежів. Обумовлена сума щомісячного платежу сплачувалася в призначений термін – з 21 по 28 число кожного календарного місяця. Пунктом 2.4.1 кредитного договору передбачено можливість дострокового погашення кредиту. За станом на червень 2023 року залишок суми основного боргу по кредиту склав 12500 грн. Маючи намір на дострокове погашення кредиту, 05 червня 2023 року вказана сума була нею повністю сплачена. Таким чином, умови кредитного договору № DNM0GК00005419 від 22 червня 2007 року виконані повністю.  ОСОБА_2 зазначає, після дострокового погашення кредиту в червні 2023 року вона звернулася до відповідача із письмовою заявою, в якій повідомила про дострокове погашення кредиту, про припинення іпотеки та просила повернути правовстановлюючі документи на домоволодіння в АДРЕСА_1 , яке було предметом іпотеки. На отриману заяву відповіді не отримано, правовстановлюючі документи на нерухоме майно не повернуті, що фактично, на її думку, є мовчазною відмовою. ОСОБА_2 зазначає, що у зв`язку з достроковим погашенням кредиту між сторонами припинилися взаємні зобов`язальні правовідносини, та відпала потреба в подальшій дії даного кредитного договору. Крім того, при повному виконанні основного зобов`язання по кредитному договору, припиняється і іпотека як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання. В свою чергу, дострокове погашення кредиту тягне за собою низку правових наслідків — припинення обтяження нерухомого майна, яке було предметом іпотеки, шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження, та повернення технічної документації і правовстановлюючі документи на предмет іпотеки – домоволодіння в АДРЕСА_1 . Вказані документи були передані відповідачу як іпотекодержателю при укладенні іпотечного договору. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд розірвати кредитний договір № DNM0GК00005419 від 22 липня 2007 року, у зв`язку з достроковим погашенням; визнати іпотеку такою, що припинена згідно договору іпотеки від 22 липня 2007 року, укладеного на забезпечення виконання кредитного договору № DNM0GК00005419 від 22 липня 2007 року; припинити обтяження нерухомого майна - домоволодіння в АДРЕСА_1 , шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна; зобов`язати АТ КБ “Приватбанк” повернути технічну документацію і правовстановлюючі документи на предмет іпотеки – домоволодіння в АДРЕСА_1 .
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження нерухомого майна шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження та зобов`язання повернення правовстановлюючих документів на предмет іпотеки – задоволено. Розірвано кредитний договір № DNM0GК00005419 від 22 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ “Приватбанк”, у зв`язку з достроковим погашенням. Визнано іпотеку такою, що припинена згідно договору іпотеки від 22 липня 2007 року, укладеного на забезпечення виконання кредитного договору № DNM0GК00005419 від 22 липня 2007 року. Припинено обтяження нерухомого майна - домоволодіння в АДРЕСА_1 , шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. Зобов`язано АТ КБ “Приватбанк” повернути ОСОБА_1 технічну документацію і правовстановлюючі документи на предмет іпотеки – домоволодіння в АДРЕСА_1 . Стягнути із АТ КБ “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 294 грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просить рішення суду від 14 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ “Приватбанк”, відмовивши у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду від 14 травня 2024 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” залишити без задоволення.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Звернувшись до суду із цим позовом, АТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року, що утворилася станом на 20 вересня 2023 року, у розмірі 252499 грн. 85 коп., яка складається із: 54 504 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 150 821 грн. 17 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 17 023 грн. 57 коп. - заборгованість комісії за користуванням кредитом; 30 150 грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також судові витрати у справі, посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договром.
Звернувшись до суду із зустрічним позовом до АТ КБ “Приватбанк”, ОСОБА_2 просила суд розірвати кредитний договір № DNM0GК00005419 від 22 липня 2007 року, у зв`язку з достроковим погашенням; визнати іпотеку такою, що припинена згідно договору іпотеки від 22 липня 2007 року, укладеного на забезпечення виконання кредитного договору № DNM0GК00005419 від 22 липня 2007 року; припинити обтяження нерухомого майна - домоволодіння в АДРЕСА_1 , шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна; зобов`язати АТ КБ “Приватбанк” повернути технічну документацію і правовстановлюючі документи на предмет іпотеки – домоволодіння в АДРЕСА_1 , посилаючись на повне погашення заборгованості за вказаним кредитним договором.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк”, суд першої інстанції посилався на відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, оскільки ОСОБА_2 достроково було погашено заборгованість за кредитним договором, та суд задовольнив зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження нерухомого майна шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження та зобов`язання повернення правовстановлюючих документів на предмет іпотеки.
Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1. ст. 629 ЦК України).
       Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, підлягає виконанню у цей строк (термін).
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
       Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 
       За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
       Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
       Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
       У справі встановлено, 22 червня 2007 року між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNM0GK00005419. Згідно умов договору банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 78 000 грн., з яких: 60000 грн. на придбання житла, 18000 — на сплату страхових платежів, на термін до 22 червня 2037 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (т.2 а.с. 10-12). 
       Пунктом 2.4.1 кредитного договору передбачено можливість дострокового погашення кредиту.
       Пунктом 7.1. кредитного договору встановлений графік проведення платежів, а саме з 21 по 28 число кожного місяця, сума щомісячного платежу – 941,55 грн. (т.2 а.с. 12)
       Після підписання договору, банком змінено строк договору - до 22 червня 2027 року, збільшивши суму щомісячного платежу до 968,44 грн. (т. 1 а.с. 16).
       22 червня 2007 року між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №DNM0GK00005419 у забезпечення у повному обсязі виконання всіх грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед банком за договором про надання кредиту, предметом якого є домоволодіння загальною площею 63,11 кв. м., житлова площа 34,83 кв. м. розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а. с.17-21). 
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року витребувано у АТ КБ “Приватбанк” наступні докази: належним чином завірену повну копію договору іпотеки №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 (т.2 а.с.163, 164)
       На виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року про витребування доказів АТ КБ “Приватбанк” надали апеляційному суду повну копію договору іпотеки будинку №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 та договір про задоволення вимог іпотекодержателя (т.2 а.с.181-184, 185).
       Відповідно до п.1 договору іпотеки предметом іпотеки є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.35.3 цього договору.
       Відповідно до п. 35.3 договору іпотеки предметом іпотеки є домоволодіння загальною площею 63,11 кв.м., житлова площа — 34,83 кв.м. майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Кудрявцевим О.О. 22 червня 2007 року за реєстровим №1585. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Пунктом 20.11 договору іпотеки визначено, що до отримання позичальником кредиту або на протязі 3-х днів з моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки згідно п. 18.10 цього договору передати правовстановлюючі документи на предмет іпотеки на зберігання Іпотекодержателю до дати остаточного погашення заборгованості за кредитним договором.
       Банк зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.         Відповідач ОСОБА_1 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 
       З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року вбачається, станом на 20 вересня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість перед банком, яка складається із: 54 504 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 150 821 грн. 17 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 17 023 грн. 57 коп. - заборгованість комісії за користуванням кредитом; 30 150 грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т.2 а.с.4-9).
       АТ КБ “Приватбанк” зазначив, що відповідач ОСОБА_1 у добровільному порядку заборгованість не сплатила.
       У зустрічному позові ОСОБА_1 вказала, що на протязі всього строку дії кредитного договору вона повністю виконувала покладені на неї кредитним договором обов`язки щодо своєчасної і повної сплати щомісячних платежів. Станом на червень 2023 року залишок суми основного боргу по кредиту склав 12 500 грн. Маючи намір на дострокове погашення кредиту, 05 червня 2023 року вказана сума була нею повністю сплачена.
       На підтвердження вказаного, ОСОБА_1 надала виписку по кредитному договору №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року за період часу з 01 січня 2022 року по 21 листопада 2023 року, сформовану безкоштовно з мобільного телефону, з якої вбачається, що 05 червня 2023 року ОСОБА_1 було сплачено на погашення заборгованості платіж на суму 12 500 грн., залишок по тілу кредиту після погашення становить — 65 223 грн.72 коп. 

       Із позовом у цій справі, що переглядається, АТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду у жовтні 2023 року.
       Також 10 листопада 2023 року ОСОБА_1 здійснила платіж на суму 310 грн. та залишок по тілу кредиту після погашення становить 67 189 грн. 40 коп. (т.2 а.с.51, 52).
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року витребувано у АТ КБ “Приватбанк”: виписку по особовому рахунку за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 (т.2 а.с.214).
       З наданої АТ КБ “Приватбанк” виписку по особовому рахунку за кредитним договором № DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 , вбачається,  ОСОБА_1  здійснила проплату на погашення заборгованості за кредитним договром 05 червня 2023 року на суму 12 500 грн., та здійснила  проплату на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором  10 листопада 2023 року на суму 310 грн.    Сума заборгованості за кредитом - 206 976 грн. 44 коп. (т.3 а.с.53).
       Зазначене підтверджується ОСОБА_1 .
       Встановлено, ПАТ КБ “Приватбанк” зверталися до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, справа №179/1140/13-ц.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року було витребувано із  Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області для огляду у судовому засіданні: цивільну справу №179/1140/13-ц за позовом ПАТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про звернення стягнення; та витребувано для огляду цивільну справу №179/602/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк”, треті особи приватний нотаріус Бондар І.М., державний виконавець Михайлінчик В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
       Із матеріалів цивільної справи №179/1140/13-ц за позовом ПАТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, вбачається у червні 2013 року ПАТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно та просили суд звернути стягнення на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв”зку з тим, що ОСОБА_1 не виконувала умови кредитного договору № DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_1 .
       Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2013 року у справі №179/1140/13-ц за позовом ПАТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про звернення стягнення було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про звернення стягнення (т.1 а.с.25-28). Вказане рішення суду набрало законної сили.
       Із матеріалів цивільної справи №179/602/20 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк”, треті особи приватний нотаріус Бондар І.М., державний виконавець Михайлінчик В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вбачається у квітні 2020 року ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк”, треті особи приватний нотаріус Бондар І.М., державний виконавець Михайлінчик В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
       Встановлено, АТ КБ “Приватбанк” зверталися до приватного нотаріуса Бондар І.М. про винесення виконавчого напису у зв”язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору № DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року.
       Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року у справі №179/602/20 за позовом  ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк”, треті особи приватний нотаріус Бондар І.М., державний виконавець Михайлінчик В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню — задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1783, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 26 жовтня 2018 року щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 432 955 грн. 58 коп., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що укладений з АТ КБ “Приватбанк”. Стягнуто з АТ КБ “Приватбанк” (код ЄДРПОУ 14360570, знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору 840,80 грн. (т.1 а.с.32-35). Вказане рішення суду набрало законної сили. 
       Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
       Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16).
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: “право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання”;
“звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені”;
       Таким чином, банк у червні 2013 року АТ КБ “Приватбанк”, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки, змінив строк виконання основного зобов`язання, тому банк мав право нараховувати передбачені договором проценти, пеню, комісію та штрафи до - червня 2013 року.
       Отже, у позивача АТ КБ “Приватбанк” було відсутнє право нараховувати відсотки, пеню, штрафи після червня 2013 року.
       Встановлено, строк дії вказаного кредитного договору було визначено сторонами - до 22 червня 2027 року.
       Однак, встановлено,  ОСОБА_1  у погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, 05 червня 2023 року здійснила платіж на суму 12 500 грн., та  10 листопада 2023 року здійснила платіж на суму 310  грн.,  чим змінила строк виконання зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року та банківською випискою по рахунку ОСОБА_1 .
       Слід зазначити, доказів сплати  заборгованості за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року в повному обсязі матеріали справи не місять та ОСОБА_1 також такі докази суду не надані.
       Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що  ОСОБА_1 має перед АТ КБ “Приватбанк” заборгованість за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року, яка утворилася станом на 20 вересня 2023 року, у розмірі: 54 504 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 150 821 грн. 17 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 30 150 грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яка нею в добровільному порядку не сплачується.
Щодо позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом у розмірі 17023 грн. 57 коп. слід зазначити наступне.
       З кредитного договору вбачається, п.п.3.3, 7.1 передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту.
       Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України “Про захист прав споживачів” (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
       Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
       Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
       Крім того, відповідно до статті 55 Закону України “Про банки і банківську діяльність” відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
       Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року
№ 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої
статті 22 Закону України “Про захист прав споживачів” у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України “Про захист прав споживачів” з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
       Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
       Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення комісії за користування кредитом.
       Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 слід зазначити наступне.
       Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
       Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
       Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Відповідно до приписів ст. 572, 575 ЦК України та ст. 1 Закону України “Про іпотеку” іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
        Закон України “Про іпотеку” є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.
       Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша ст. 3 Закону України “Про іпотеку”). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України “Про іпотеку”).
       Відповідно до ст. 17 Закону України “Про іпотеку” іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
       Згідно із ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
       За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.
       Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткового зобов`язання за договором іпотеки.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України ). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений».
       Встановлено, позичальник  ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року, що утворилася станом на 20 вересня 2023 року, яка підлягає стягненню на користь банку, у розмірі: 54 504 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 150 821 грн. 17 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 30 150 грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яка нею в добровільному порядку не сплачена.
       Враховуючи, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, заборгованість не сплачена, зобов`язання  ОСОБА_1 не припинилося на підставі ст. 593 ЦК України, внаслідок чого не припинилося і право іпотеки, тому у задоволенні зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до АТ КБ “Приватбанк” про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження нерухомого майна шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження та зобов`язання повернення правовстановлюючих документів на предмет іпотеки слід відмовити.
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк слід задовольнити частково, рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ “Приватбанк”, та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 . 
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” – задовольнити частково.
       Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження нерухомого майна шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження та зобов`язання повернення правовстановлюючих документів на предмет іпотеки — скасувати.
       Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  — задовольнити частково
       Стягнути із  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №DNM0GK00005419 від 22 червня 2007 року, що утворилася станом на 20 вересня 2023 року, у розмірі: 54 504 грн. 64 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 150 821 грн. 17 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 30 150 грн. 47 коп. - пеня. 
       У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” - відмовити.
       Стягнути із  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” (ЄДРПОУ 14360570) судовий збір у розмірі 8 830 грн. 28 коп.
       У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження нерухомого майна шляхом вилучення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження та зобов`язання повернення правовстановлюючих документів на предмет іпотеки — відмовити.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді  М.О.Макаров

О.В.Свистунова