КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 362/6085/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4178/2025	Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
22 січня 2025 року                                                                                   місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                 Оніщук М.І.,
судді                                    Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Стукаловою Іриною Валеріївною, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2024 року про передачу справи на розгляд іншому суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2024 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства, передано на розгляд до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу (а.с.19,20).
В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу помилково керувався частиною 1 статті 27 ЦПК України, визнавши, що належним відповідачем у справі є ОСОБА_3 , який записаний батьком дитини, а отже даний позов мав бути пред`явлений саме за його місцем проживання. При цьому, суд безпідставно дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено залучення у якості відповідача матері дитини, вимоги до якої позивачем не обґрунтовано, а здійснення такого є нічим іншим як штучним створенням підстав для альтернативної підсудності. Натомість позивачем пред`явлено позов до двох відповідачів, а отже за правилами частини 15 статті 28 ЦПК України, такий позов може бути пред`явлено за вибором позивача за місцем проживання одного з відповідачів. Отже, Васильківський міськрайонний суд Київської області не мав правових підстав для направлення справи на розгляд іншому суду (а.с.26-30).
Ухвалами Київського апеляційного суду від 25.11.2024 відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с.37-39).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Передаючи справу на розгляд іншого суду, Васильківський міськрайонний суд Київської області виходив з того, що дана справа йому не підсудна, оскільки належним відповідачем у справі є ОСОБА_3 , який записаний батьком дитини, а отже даний позов мав бути пред`явлений саме за його місцем проживання. При цьому, суд також вказав, що чинним законодавством не передбачено залучення у якості відповідача матері дитини, вимоги до якої позивачем не обґрунтовано, а її залучення в якості відповідача є нічим іншим як штучним створенням підстав для альтернативної підсудності.
Суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства, в якому просив визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести у зв`язку з цим відповідні зміни до актового запису про народження.
Позивачем визначено в якості відповідачів мати дитини ОСОБА_2 , яка є внутрішньо переміщеною особою і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою (а.с.9) та батька дитини ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання якого є АДРЕСА_2 .
Статтею 50 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:
1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;
2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;
3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
З огляду на положення указаної статті процесуального закону та враховуючи виникнення та спільність прав і обов`язків обох відповідачів (матері та батька) стосовно дитини, висновок суду, з посиланням на ст. 129 СК України, про те, що чинним законодавством не передбачено залучення у якості відповідача, у даній категорії справ, матері дитини, а її залучення в якості відповідача є нічим іншим як штучним створенням підстав для альтернативної підсудності, є безпідставним.
Отже, вважаючи себе батьком дитини та пред`являючи позов, позивачем правомірно указано в якості відповідачів, як батька, так і матір дитини, оскільки, у випадку ухвалення судом рішення про задоволення позову, воно беззаперечно вплине на права та інтереси обох відповідачів.
Також є передчасним та процесуально невірним висновок суду про те, що належним відповідачем у справі є ОСОБА_3 , який записаний батьком дитини, а отже даний позов мав бути пред`явлений саме за його місцем проживання, оскільки питання належності відповідача не може бути вирішене судом на стадії відкриття провадження у справі. Питання правомірності пред`явлення позивачем вимог до кількох відповідачів вирішується судом при розгляді справи по суті.
У відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Разом з тим, ст. 28 ЦПК України надає позивачу право вибору підсудності у певних категоріях справ та за певних умов.
Так, ч. 15 указаної процесуальної норми закріплено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.
Отже, у даному випадку позивач мав право вибору підсудності за місцем проживання одного з відповідачів, а відтак цілком правомірно пред`явив позов до Васильківського міськрайонного суду Київської області - за місцем проживання матері дитини ОСОБА_2 , яка є внутрішньо переміщеною особою і проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо непідсудності справи та, як наслідок, безпідставно передав справу на розгляд іншого суду.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).
З огляду на викладене, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Стукаловою Іриною Валеріївною - задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2024 року про передачу справи на розгляд іншому суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                              М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                              В.А. Шебуєва
 
                                                                                           О.В. Кафідова