УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/4528/24 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В. 
Категорія 39    Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,
суддів                  Борисюка Р.М., Коломієць О.С.
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №285/4528/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. в м. Звягель Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №532879660 від 10.04.2021 у розмірі 86 075,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що 10.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №532879660 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказує, що відповідач добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» www.moneyveo.ua, обрав для себе бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримав грошові кошти в сумі 22 000 грн., пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та уклав кредитний договір без зовнішнього примусу. Звертає увагу на те, що кредитний договір №532879660 від 10.04.2021 був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV6VS78. Вказує, що первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у сумі 22 000 грн., проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 86 075,00 грн., з яких: 22 000 грн - заборгованість по кредиту та 64 075,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом.
Зазначає, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №532879660 від 10.04.2021. Вказує, що 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №532879660 від 10.04.2021. Зазначає, що 17.07.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором, у загальному розмірі 86 075,00 грн., з яких: 22 000 грн - заборгованість по кредиту та 64 075,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом. Вказує, що станом на день звернення до суду з позовом сума заборгованості за кредитним договором №532879660 від 10.04.2021 не погашена, а тому враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі.
Рішенням Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2024 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс» відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ТОВ «ФК «Ейс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «ФК «Ейс» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що виконання договору факторингу №28/1118-01 здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Зазначає, що реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає можливість їх укладення множинну кількість разів. Звертає увагу на те, що договір факторингу №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 – 31.12.2022. Зазначає, що право вимоги за кредитним договором №532879660 від 10.04.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 13.07.2021, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги №142. В подальшому вказує, що між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №532879660 від 10.04.2021. У свою чергу, ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №1707/24 від 17.07.2024.
Звертає увагу на те, що висновки суду першої інстанції про те, що позивач не набув права вимоги до ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у липні 2021 року, тобто після укладення кредитного договору у квітні 2021 року, які позивач набув у липні 2024 року. Вказує, що сам лише факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує вказаних вище обставин, оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Зазначає, що у випадку відсутності фінансування, договори факторингу були б розірвані в односторонньому порядку кожним із клієнтів, що унеможливлює укладання додаткових угод до вказаних договорів, що чинні до сьогодні, а отже висновки відповідача є необґрунтованими та такими що суперечать дійсності. Вказує, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення неповністю з`ясував обставин, що мають значення для вирішення справи, а його висновки про те, що позивач не набув права вимоги до відповідача не відповідають дійсним обставинам та спростовуються викладеними вище обставинами. Враховуючи вищевикладене просить рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» в повному обсязі, а також стягнути судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. 
30 грудня 2024 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року. Вказує, що договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, щодо якого переходить право вимоги. Зазначає, що витяги з Реєстру прав вимоги не можна розцінювати як належний доказ, оскільки сторінки із зазначенням інформації про відповідача фактично є тільки зведеною інформацією про особу, оскільки окрім як загальних відомостей про заборгованість не містить жодних інших відомостей, печаток та підписів сторін. Вказує, що до позовної заяви не було долучено квитанцій про здійснення оплати за договорами факторингу, які є обов`язковими на підтвердження переходу права вимоги від клієнта до фактора. Зазначає, що позивачем не було доведено факту переходу до нього права вимоги за договором факторингу, так само як і не було долучено належних доказів на підтвердження виникнення права вимоги, що не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги. Вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, відноситься до другої категорії осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також просить стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 10 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір №532879660, відповідно до п.1.1. якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 22 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів.
Як передбачено п.1.4 договору, за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: - виключно на період строку визначеного в п.1.2 договору нарахування процентів здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 156,95% річних, що становить 0,43% від суми кредиту за кожний день користування ним; - за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п.1.3 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.2. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 310,25% річних, що становить 0,85% в день від суми кредиту за кожний день користування ним.
Кредитний договір №532879660 від 10.04.2021 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор MNV6MS78 було направлено позичальнику 10.04.2021, о 10:27:51 год, на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів 0966561984, одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 10.04.2021, о 10:31:18 год., після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати»», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій.
Крім того, до позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту, згідно яких сума-ліміт кредиту становить 22 000 грн., строк кредитування – 30 днів. Процентна ставка – 156,95% річних, реальна річна процентна ставка – 155,13%, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 839,50% річних. Загальні витрати за кредитом – 2838,00 грн.
Згідно додатку «Графік розрахунків», який є невід`ємною частиною до кредитного договору №532879660 від 10.04.2021 сторони погодили графік платежів, згідно якого термін платежу – 10.05.2021; сума кредиту – 22 000 грн.; нараховані проценти – 2838,00 грн.; до сплати – 24 838,00 грн.
З платіжного доручення від 10.04.2021 вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 22 000 грн. У графі «призначення» вказано про перерахування коштів за договором №532879660 від 10.04.2021.
Факт переказу коштів на рахунок відповідача також підтверджується випискою з особового рахунку відповідача за кредитним договором №532879660 та довідкою АТ КБ «Приват Банк» №07/2024.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору від 10.04.2021.
Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №532879660 від 10.04.2021. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Також, як вбачається з матеріалів справи, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01.
Згідно п.2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. 
Згідно п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Відтак, договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу.
Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору закінчується 28 листопада 2019 року.
28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому всі інші умови договору залишились без змін.
31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої договір факторингу викладено у новій редакції. Строк дії договору визначено до 31.12.2021.
31.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022.
Відповідно до реєстру прав вимоги №142 від 13.07.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 58 245,00 грн., яка складається з 22 000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 36 245,00 грн заборгованості по несплаченим відсоткам.
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 строк дії договору закінчується 04 серпня 2021 року.
03.08.2021 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2022.
30.12.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено додаткову угоду №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 30.12.2024.
Відповідно до реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 86 075,00 грн., яка складається з 22 000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 64 075,00 грн заборгованості по несплаченим відсоткам.
У подальшому, 17.07.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №17/07/24, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №532879660 від 10.04.2021 у загальному розмірі 86 075,00 грн.
Відповідно до реєстру боржників від 17.07.2024 до договору факторингу №17/07/24 від 17.07.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 86 075,00 грн., яка складається з 22 000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 64 075,00 грн заборгованості по несплаченим відсоткам.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.
На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до п. 1.4. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Відповідно до п.п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п.п.1.3. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Надана копія договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора, ТОВ «Таліон Плюс».
Копія договору факторингу №05/0820 від 05.08.2020 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Аналогічним чином право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «ФК «Ейс».
Колегія суддів визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Ейс» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 86 075,00 грн., з яких: 22 000 грн - заборгованість по кредиту та 64 075,00 грн - заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 22 000 грн., останнім погашення кредиту здійснювалося частково, а саме: 13.05.2021 сплачено 3 399,00 грн., які були зараховані на погашення відсотків.
Таким чином заборгованість по тілу кредиту складає 22 000 грн.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів, а тому вказана сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню з останнього на користь ТОВ «ФК «Ейс».
Заявляючи вимогу про стягнення відсотків у сумі 64 075,00 грн ТОВ «ФК «Ейс» обчислило їх на день набуття ним права вимоги за договором позики (17 липня 2024 року).
Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. 
Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.
Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 2838,00 грн за період з 10.04.2021 по 10.05.2021, виходячи з розрахунку: 22 000 грн (тіло кредиту) х 0,43% (базова відсоткова ставка) х 30 днів (строк позики).
Відповідно до графіку розрахунків підписаного сторонами, визначено, що термін платежу 10.05.2021, сума кредиту 22 000 грн., нарахований процент 2838,00 грн., разом до сплати 24 838,00 грн.
Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_1 сплачено на погашення відсотків 3 399,00 грн.
Відтак, заборгованість ОСОБА_1 за несплаченими відсотками відсутня, а тому вимоги у вказаній частині є необґрунтованими.
Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.
Відтак, надані позивачем розрахунок заборгованості та витяг з реєстру боржників до договору факторингу не можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності заборгованості у сумі 86 075,00 грн.
Оскільки, в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів, відсутні докази повернення отриманого кредиту, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі договору позики №532879660 від 10.04.2021, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22 000 грн.
Отже, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів позивача і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги. 
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Крім того, ТОВ «ФК «Ейс» у позовній заяві та апеляційній скарзі просило суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу.
У відзивах на позовну заяву та на апеляційну скаргу ОСОБА_1 також просив суд стягнути з позивача на свою користь витрати на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із статтею 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: - у разі задоволення позову - на відповідача; - у разі відмови в позові - на позивача; - у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №1807/24-01 від 18.07.2024, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №1807/24-01 від 18.07.2024, додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги №1807/24-01 від 18.07.2024, акт прийому-передачі наданих послуг від 18.07.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012, копію довіреності від 30.10.2023, акт прийому-передачі наданих послуг від 23.12.2024. 
Загальна вартість наданих позивачу послуг правничої допомоги складає 9000 грн (6000 грн вартість послуг наданих в суді першої інстанції та 3000 грн вартість послуг наданих в суді апеляційної інстанції).
На підтвердження надання правової допомоги відповідачем надано копію договору про надання правничої допомоги №24/09/2024 від 24.09.2024, акт приймання-передачі наданих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги №24/09/2024 від 24.09.2024, ордер від 04.10.2024, копію договору про надання правничої допомоги №27/12/24 від 27.12.2024, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1647 від 21.05.2019, ордер від 30.12.2024, акт приймання-передачі наданих послуг №1 до договору про надання правничої допомоги №27/12/2024 від 27.12.2024.
Загальна вартість наданих відповідачу послуг правничої допомоги складає 13 000 грн (10 000 грн вартість послуг наданих в суді першої інстанції та 3000 грн вартість послуг наданих в суді апеляційної інстанції).
Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені позивачем та відповідачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаних розмірах, адже вказані розміри мають бути доведеними, документально обґрунтованими та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням наявних у справі доказів фактично понесених витрат позивачем ТОВ «ФК «Ейс» та відповідачем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг їх адвокатів зі: складністю справи та виконаних адвокатами робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, відсутністю заперечень сторін на розмір заявлених ними витрат, колегія суддів дійшла висновку про стягнення відшкодування судових витрат, понесених у суді першої та апеляційної інстанцій на професійну правничу допомогу: - із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» у сумі 5000 грн та із ТОВ «ФК «Ейс» на користь ОСОБА_1 у сумі 5000 грн. 
Витрати учасників справи на професійну правничу допомогу у межах цих сум є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатами учасникам справи обсягом послуг у суді першої та апеляційної інстанцій, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Водночас, керуючись положеннями частини десятої статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для проведення взаємного зарахування понесених сторонами витрат.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позову ТОВ «ФК «Ейс» сплачено 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги – 3633,60 грн., оскільки позов і апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Ейс» задоволено на 25,55%, то із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ейс» необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1547,30 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.
Рішення Новоград – Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №532879660 від 10.04.2021 у розмірі 22 000 грн., яка складається із заборгованості по тіло кредиту.
В решті позову відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір у розмірі 1547,30 грн за подачу позову та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді