ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 року                                                    м. Дніпро         Справа №  908/1563/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)      
суддів: Мороза В.Ф., Іванова О.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Науково-виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю “Диана-92”

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Проскуряков К.В.) від 30.07.2024  р. у справі №  908/1563/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” (вул.  Володимира Грищенка, буд. 26-А, м. Запоріжжя, 69035; код ЄДРПОУ 39587271)
до Науково-виробничо-комерційне Товариство з обмеженою відповідальністю “Диана-92” (пр. Соборний, буд. 189, м. Запоріжжя, 69006; код ЄДРПОУ 13632351)
про стягнення 63  636,78 грн, -  

                                                                 ВСТАНОВИВ:

У травні 2024  р. Товариство з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Науково-виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю “Диана-92” про стягнення 63  636,78 грн.
Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором №  11410DHK9RAP016 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016 в сумі 24  999,88 грн, яке виникло в період з січня 2022 по березень 2022 року. У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати, позивачем на підставі п.  6.2.1. договору нараховано пеню в сумі 11  608,16 грн. Також у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 3 % річних в сумі 3  908,99 грн та інфляційні втрати в сумі 23  119,75 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 30.07.2024  р. у справі №  908/1563/24;
-          позов задоволено;
-          стягнуто з Науково-виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю “Диана-92” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” суму основного боргу за договором №  11410DHK9RAP016 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016 в розмірі 24  999 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 88 коп., пеню в сумі 11  608 (одинадцять тисяч шістсот вісім) грн 16 коп., 3 % річних в сумі 3  908 (три тисячі дев`ятсот вісім) грн 99 коп., інфляційні втрати в сумі 23  119 (двадцять три тисячі сто дев`ятнадцять) грн 75 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3  028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.
Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Науково-виробничо-комерційне Товариство з обмеженою відповідальністю “Диана-92”, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2024  р. у справі №  908/1563/24 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до умов договору належною підставою для нарахування сум до сплати є акт приймання-передачі газу, узгоджений між позивачем та відповідачем. Отже визначальним є факт направлення акту приймання-передачі постачальником та факт отримання споживачем цього акту для обрахування строку його розгляду та повернення. Звертає увагу, що усі акти, надані позивачем до суду, направлялися на адресу відповідача 23.10.2023 р. і позивач не надав суду доказів дати вручення актів споживачу.
Отже, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково встановив дату виникнення заборгованості, наслідком чого було помилкове стягнення боргу, пені в сумі 11  608,16 грн за період з 11.02.2022 по 11.09.2022, індексу інфляції в сумі 23  119,75 грн та 3 % річних 3  908,99 грн.
Крім зазначеного, апелянт вважає, що позовна заява подана представником позивача за відсутності належних повноважень, а суд першої інстанції не надав належної оцінки довіреності представника позивача, що мало наслідком помилкове прийняття позовної заяви до розгляду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2024  р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Науково-виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю “Диана-92” на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2024  р. у справі №  908/1563/24 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” подано відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2024  р. у справі №  908/1563/24 – без змін.
В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги позивач, зокрема зазначає, що відповідач своїми діями не тільки визнав обсяги спожитого природного газу, а також ціну на поставлений природний газ. Крім цього, позивач звертає увагу, що відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений газ. Отже, позивач вважає, що прийнявши товар (природний газ) та здійснивши його часткову оплату відповідачем було схвалено своїми діями та погоджено отримання природного газу на умовах, запропонованих позивачем.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідно до Закону України “Про ринок природного газу” щодо розмежування функцій з постачання та розподілу газу, а також згідно з постановою НКРЕКП (Регулятора) від 28.05.2015 № 1640 з 01 липня 2015 року було анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, видану ПАТ “ЗАПОРІЖГАЗ”, та Постановою НКРЕКП від 28 травня 2015 року № 1652 ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на території міста Запоріжжя та Запорізької області (крім міста Мелітополь, Мелітопольського, Веселівського, Приазовського районів та села Темирівка Гуляйпільського району) видано Товариству з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ”.
З 01.07.2015 ліцензовану діяльність з постачання газу (відносини купівлі-продажу) проводить Товариство з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” (як постачальник газу), а ліцензовану діяльність з розподілу газу (транспортування, встановлення вузлів обліку газу, облік газу, тощо) проводить АТ “ЗАПОРІЖГАЗ” (як Оператор ГРМ).
На виконання вищевказаного закону НКРЕКП постановою від 30.09.2015 № 2494 затвердила Кодекс газорозподільних систем, який регулює взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення:
2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.
Відповідно до п. 6 гл. 3 розділу ІХ Кодексу визначені Оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичні об`єм та обсяг розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передаються Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.
Споживач зобов`язується поінформувати постачальника про загальний об`єм та обсяг розподіленого та спожитого природного газу за відповідний період відповідно до вимог Правил постачання природного газу (абз. 2 п. 6 гл. 3 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем).
Крім того, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, своєю постановою від 30.09.2015 № 2496 затвердила Правила постачання природного газу, які регулюють відносини, що виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.
Постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи (п. 3 Правил).
З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” (далі – Постачальник) та Науково-виробничо-комерційним Товариством з обмеженою відповідальністю “Диана-92” (далі – Споживач) укладено договір №  11410DHK9RAP016 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі – договір).
Відповідно до п. 1.1 договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.
Відповідно до п. 2.9.1 договору, за підсумками розрахункового періоду Споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.
Відповідно до пункту 2.9.2 договору, на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГТС Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника.
Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Споживача та скріплений печаткою Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу (п. 2.9.3 договору).
У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ (п. 2.9.5 договору).
Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3 цього Договору, застосовується Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором (пункт 3.4 Договору).
У пункті 4.1 договору зазначено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07:00 години першого дня місяця до 07:00 години першого дня наступного місяця включно.
Пунктом 4.2 договору передбачено, що оплата газу за договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в наступному порядку:
-           100 % місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці (п. 4.2.1.);
-          у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду Споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу (п. 4.2.2.);
-          остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 4.2.3.).
Згідно з п. 5.5 договору сторони мають також інші права і обов`язки, що імперативно встановлені чинними нормативно-правовими актами.
За умовами п. 6.2.1 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. 
Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення. 
Згідно з п. 11.2. договору, цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому, сторони мають внести зміни до договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.
Додатковою угодою від 30.12.2021 сторони домовились про узгодження ціни на газ, починаючи з 01 жовтня 2022 року. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 53,00000000 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого в період з січня 2022 по березень 2022 року природного газу, що й стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість у повному обсягу позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача сум основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.
Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України унормовано, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно пункту 2 розділу VI Правил постачання природного газу, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ч. 1 ст. 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона – постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України “Про ринок природного газу” постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. 
Згідно з п. 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.
Договір постачання природного газу між іншими споживачами та їх постачальниками укладається відповідно до вимог чинного законодавства України.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є споживачем природного газу за договором №  11410DHK9RAP016 від 01.01.2016 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів.
Відповідно до другого розділу Правил постачання природного газу:
Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу в розрахунковому періоді, необхідний споживачу, або по його точці комерційного обліку, якій присвоєно окремий EIC-код.
Постачальник забезпечує споживача необхідними підтвердженими обсягами природного газу відповідно до умов договору постачання природного газу.
Споживач та його постачальник мають право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених обсягів природного газу відповідно до умов договору постачання природного газу.
Розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу.
У випадку недоплати вартості природного газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок відповідно до умов договору постачання природного газу. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.
На виконання умов договору №  11410DHK9RAP016 від 01.01.2016 протягом січня 2022  р., лютого 2022 р. та березня 2022 р. позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 2516,42 куб. метрів па суму 124  129,61 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за січень 2022 р., лютий 2022 р. і березень 2022 р.
В матеріалах справи міститься гарантійний лист від 25.07.2022 за вих. № 082, згідно з яким НВК Товариство з обмеженою відповідальністю “Диана-92” звернулось до ТОВ “Запоріжгаз ЗБУТ” з проханням узгодити графік погашення заборгованості за спожитий газ у розмірі 99  999,98 грн за період з жовтня 2021 по березень 2022 наступним чином: 29.09.2022 – 25  000,00 грн, 15.10.2022 – 25  000,00 грн, 29.10.2022 – 25  000,00 грн, 15.11.2022 – 24  999,88 грн.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач несвоєчасно здійснював оплати за поставлений природний газ за січень 2022 р., лютий 2022 р. і березень 2022 р. та здійснив наступні оплати: 17  317,84 грн – 16.02.2022 р.; 46  811,89 грн – 15.09.2022 р.; 10  000,00 грн – 19.10.2022 р.; 25  000,00 грн – 14.11.2023 р., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями.
Обсяг використаного споживачами газу визначається відповідно до вимог Закону України “Про ринок природного газу” 329-VIII від 09.04.2015 р., а також нормативних документів НКРЕКП, зокрема – Кодексу газорозподільних систем, Типового договору розподілу природного тощо.
Отже, визначення обсягів спожитого споживачами природного газу відноситься до виключної компетенції Оператора ГРМ. При цьому, визначені Оператором Г`РМ обсяги природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між споживачем та його постачальником.
Крім того, з метою оперативного контролю за процесом споживання природного газу всіма категоріями споживачів, державою була розроблена та впроваджена у роботу електронна платформа, принципи її функціонування передбачені Правилами №  2496, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1382/27827.
Інформаційна платформа – електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог Кодексу (абзац 46 пункту 5 глави 1 розділу Кодексу газотранспортної системи).
Кожному споживачу присвоюється EIС-код (EnergyldentificationCode) – персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний в установленому порядку Оператором ГРМ (по споживачах, які підключені до газорозподільної системи) або Оператором ГТС (по споживачах, які підключені до газотранспортної системи) (абзац 3 пункту 5 Правил постачання природного газу).
Адміністрування платформи здійснює державне підприємство – Оператор ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС України. Головним призначенням створення і впровадження Державою Платформи була автоматизація процесів електронної взаємодії та документообігу між всіма суб`єктами ринку природного газу – Оператором ГТС, операторами газорозподільних мереж (Оператори ГРМ), постачальниками газу та споживачами під час здійснення діяльності по забезпеченню потреб споживачів природним газом. Доступ до платформи здійснюється шляхом застосування персональних логінів і паролів, які надаються Оператором ГТС всім учасникам ринку природного газу.
Після запуску платформи будь-який обмін інформацією в частині встановлення планових та визначення фактичних обсягів спожитого природного газу у розрізі постачальників та споживачів, які уклали з ними господарські договори на придбання ресурсу природного газу здійснюється в електронному вигляді (без дублювання на паперових носіях), зокрема:
1. Інформація про фактично спожиті обсяги у звітному місяці певним споживачем – вноситься до Платформи Оператором ГРМ (АТ "ЗАПОРІЖГАЗ") у визначені терміни;
2. Постачальники використовують інформацію з Платформи для складання ними Актів приймання-передачі природного газу у звітному періоді Споживачам, зокрема для проведення нарахування за фактичні обсяги спожитого природного газу;
3. Інформація Платформи використовується Оператором ГТС для визначення обсягу зобов`язань перед ним інших учасників ринку природного газу.
Відповідно до Глави 2 розділу IV Кодексу ГТС: "З метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).
Для кодування використовується EIC-код. На ринку природного газу використовуються EIC-коди, що присвоєні відповідно до регламенту EIC-схеми для кодування та ідентифікації в енергетиці. Кожному суб`єкту ринку природною газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один EIC-код. Схема ідентифікації вимагає, щоб присвоєні EIC-коди були унікальними та незмінними протягом довгого періоду часу. EIC-коди, видані уповноваженим органом їх видачі за межами України, місцевим видавничим бюро, є дійсними на території України та приймаються оператором газотранспортної системи. EIC-код являє собою фіксовану за довжиною послідовність алфавітно-цифрових символів (16 позицій).
Код ідентифікації суб`єкта ринку природного газу відповідної групи – визначений оператором газотранспортної системи або оператором газорозподільної системи алфавітно-цифровий код, що ідентифікує суб`єкта ринку природного газу, у тому числі споживача, що приєднаний до газорозподільної системи або код точки комерційного обліку, яка використовується для визначення об`ємів та обсягів природного газу для складання актів приймання-передачі між суб`єктами ринку природною газу та їх взаєморозрахунків.
Згідно даних інформаційної платформи за січень 2022 р., лютий 2022 р. і березень 2022 р. НВК ТОВ “ДИАНА-92”, ЕІС код 56ХО000DHK9R003 спожито 2516,42 м. куб природного газу.
Таким чином, місцевим господарським судом правильно встановлено, що позивач виконав умови договору № 11410DHK9RAP016 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016 належним чином та в повному обсязі.
Листом від 20.10.2023 за вих. №  697-Сл-3110-1023 ТОВ “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” направив на поштову адресу НВК ТОВ “ДИАНА-92” Акти приймання передачі природного газу за спірний період, Акт звірки взаємних розрахунків та рахунок на оплату № 63000192 від 04.10.2023 за спожитий природний газ. Запропонував підписати Акти та оформлені належним чином по одному екземпляру в найкоротший термін надіслати на адресу товариства, зазначив про необхідність негайної спати заборгованості в сумі 49  999,88 грн за спожитий природний газ та звернув увагу, що у випадку непогашення вказаного боргу ТОВ “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” буде змушене звернутись до суду з метою примусового стягнення заборгованості.
Факт направлення вказаної кореспонденції підтверджується описом вкладення у цінний лист від 23.10.2023, поштовою накладною № 6900210897006 від 23.10.2023 та фіскальним чеком від 23.10.2023.
У поданому відповідачем до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву зазначено, що НВК ТОВ “ДИАНА-92” визнає борг перед ТОВ “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” в розмірі 24  999,88 грн та гарантує його погашення згідно графіку реструктуризації. Крім того, НВК ТОВ “ДИАНА-92” звернулось до ТОВ “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” з пропозицією реструктуризації наявної суми заборгованості в розмірі 24  999,88 грн та погашення судових витрат позивача.
З огляду на викладене, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що у НВК ТОВ “ДИАНА-92” існує заборгованість перед ТОВ “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” за договором №  11410DHK9RAP016 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016 за поставлений природний газ у січні 2022 р., лютому 2022 р. і березні 2022 р. в сумі 24  999,88 грн, яка визнана відповідачем, отже вказана сума є обґрунтованою і підлягає стягненню з відповідача.
Також, позивачем заявлено до стягнення пеню на загальну суму 11  608,16 грн за період з 11.02.2022 по 11.09.2022.
Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За умовами п. 6.2.1 договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі  подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. 
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Контр-розрахунку розміру пені відповідачем не надано ні місцевому господарському суду, ні суду апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок суми пені, наданого позивачем, зазначив, що він здійснений по кожному Акту приймання-передачі природного газу окремо та з урахуванням часткової оплати здійсненої відповідачем, а тому розрахунок суми пені в розмірі 11  608,16 грн є вірним та підлягає стягненню з відповідача, з чим погоджується і судова колегія.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за загальний період з 11.02.2022 по 20.05.2024 на суму 3  908,99 грн та інфляційні втрати за загальний період з березня 2022 по квітень 2024 на суму 23  119,75 грн.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Контр-розрахунку розміру 3 % річних та інфляційних втрат відповідачем не надано ні місцевому господарському суду, ні суду апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції, перевіривши розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат, доданих позивачем до позову, зазначив, що вони здійснені по кожному Акту приймання-передачі природного газу окремо та з урахуванням проведеної відповідачем оплати, отже відповідають вимогам чинного законодавства, а тому 3 % річних в сумі 3  908,99 грн та інфляційні втрати в сумі 23  119,75 грн підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі, з чим також погоджується судова колегія.
Водночас судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково встановив дату виникнення заборгованості, з огляду на наступне.
Так, апелянт стверджує, що відповідно до умов договору належною підставою для нарахування сум до сплати є акт приймання-передачі газу, узгоджений між позивачем та відповідачем. При цьому апелянт стверджує, що матеріали справи не містять доказів отримання цих актів відповідачем.
Проте, судова колегія зауважує, що укладений між сторонами договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів не містить умов, згідно з якими оплата мала б здійснюватися споживачем виключно після узгодження актів приймання-передачі газу.
Також, судова колегія звертає увагу, що дії відповідача з часткової оплати отриманого газу свідчать про обізнаність відповідача щодо сум, які останній мав сплатити за отриманий газ, що додатково підтверджується наявним в матеріалах справи гарантійним листом від 25.07.2022 за вих. № 082, згідно з яким НВК Товариство з обмеженою відповідальністю “Диана-92” зверталось до ТОВ “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” з проханням узгодити графік погашення заборгованості за газ, спожитий у період з жовтня 2021 по березень 2022.
Крім того, судова колегія наголошує, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач повністю визнав суму боргу і не заперечував проти заявлених позивачем сум пені, 3  % річних та інфляційних втрат.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для задоволення позову у повному обсягу.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позовну заяву від імені позивача підписано представником, яким, на думку апелянта, не було надано суду документів, підтверджуючих його повноваження, судова колегія вважає, що вони не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За приписами частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У відповідності до п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи, зокрема у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Згідно з ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Статтею 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Отже учасники справи та особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, можуть брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Повноваження представника підтверджуються документами, визначеними ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи.
У тих випадках, коли законом для деякої категорії справ передбачено участь лише адвоката як представника, то його повноваження підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Таким чином, Господарським процесуальним кодексом України надано можливість учасникам справи брати участь у судовому процесі через самопредставництво або через представника та чітко визначено перелік документів, які необхідно подати для підтвердження такої участі.
З огляду на вказані норми колегія суддів зазначає, що господарський суд, для підтвердження повноважень особи на участь в судовому процесі через самопредставництво або через представника, має право вимагати тільки ті документи, які визначені ст. 56 ГПК України (для підтвердження повноважень по самопредставництву) або ст. 60 ГПК України (для підтвердження повноважень представника).
З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву від імені Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ” підписав її представник – Андрій Заєзжай, який на підтвердження своїх повноважень додав до позовної заяви копію довіреності від 27.12.2023  р. № 01Др-14-1223, виписку з ЄДР і статут Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖГАЗ ЗБУТ”, з аналізу яких судова колегія дійшла висновку, що матеріали справи свідчать про достатність доказів, наданих на підтвердження повноважень Заєзжая А.Ю. представляти позивача в господарському суді, підписувати процесуальні документи, зокрема позовну заяву у цій справі.
З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2024  р. у цій справі відсутні.
Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3  220,80  грн. слід покласти на позивача.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Науково-виробничо-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю “Диана-92” на рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2024  р. у справі №  908/1563/24 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Запорізької області від 30.07.2024  р. у справі №  908/1563/24 – залишити без змін. 
Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Науково-виробничо-комерційне Товариство з обмеженою відповідальністю “Диана-92”.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження постанови та строк оскарження встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.  

Головуючий суддя                                                                                    А.Є. Чередко  

Суддя                                                                                                           В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                                           О.Г. Іванов