УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 березня 2025 року
м. Київ
справа № 1-1/02
провадження № 51-2655ск19
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_9.,  
суддів                                                           ОСОБА_10., ОСОБА_11.,
 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 вересня 2024 року та Черкаського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 28  січня 2002 року за нововиявленими обставинами,
 
встановив
 
За вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року ОСОБА_1 засуджено за вчинення злочинів, передбачених статтями 69,  190-1, ч. 2 статті 223 Кримінального кодексу України(далі - КК у редакції 1960 року), ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК у редакції 2001 року) із застосуванням ст. 42 КК в редакції 1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
 
Ухвалою Верховного Суду України від 09 липня 2002 року вирок апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року залишено без змін.
 
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області  від 28  січня 2002 року за нововиявленими обставинами.
 
Колегія суддів Соснівського районного суду м. Черкаси ухвалою від 10 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області  від 28 січня 2002 року за нововиявленими обставинами залишила без задоволення.
 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року рішення місцевого суду від 10 вересня 2024 року залишено без змін.
 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_1 указує на незаконність судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду його заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами і порушує питання про їх  скасування та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.
 
Вважає, що зазначені в заяві обставини на його думку є нововиявленими відповідно до ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Проте, суди  залишили без уваги наведені доводи, належної та обґрунтованої оцінки їм не надали.
 
Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що місцевий суд формально розглянув його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року стосовно нього та без законних на те підстав відмовив у її задоволенні.  
 
В свою чергу апеляційний суд в своєму рішення належним чином не перевірив його доводи щодо незаконності ухвали місцевого суду.  
 
Посилаючись на незаконність судових рішень вважає, що суди безпідставно не визнали нововиявленими обставинами те, що в період перебування у Слідчому ізоляторі м. Черкаси    його захисник не був присутній під час проведення слідчих дій, що підтверджується довідкою від 04 липня 2017 року; порушення таємниці нарадчої кімнати суддями: ОСОБА_12. та ОСОБА_13., які під час написання вироку розглядали інші справи та виносили відповідні рішення, а народні засідателі в цей період перебували за місцем своєї безпосередньої роботи. 
 
Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
 
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин.
 
З судових рішень убачається, що засуджений ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд судового рішення щодо нього за нововиявленими обставинами. 
 
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано главою 34 КПК. У ст. 459 цього Кодексу наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
 
Відповідно до положень зазначеної норми права  нововиявленими обставинами визнаються: 
 
- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;
 
- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;
 
- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
 
Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
 
Згідно зі ст. 460 КПК учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
 
Згідно з  пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду. 
 
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяв ОСОБА_1 про перегляд вироку суду щодо нього за нововиявленими обставинами. Такі висновки мотивував тим, що обставини, на які посилається заявник в своїх заявах, щодо необхідності перегляду вироку Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року не є такими в розумінні приписів ст. 459 КПК і ніяким чином не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні.
 
При цьому суд обґрунтовано послався, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилося під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.
 
Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого і неспростовного характеру.
 
Суд апеляційної інстанції під час перегляду справи за заявами ОСОБА_1 , належним чином перевірив доводи, зазначені в апеляційній скарзі засудженого, надав на них детальні відповіді та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів,  що обставини, зазначені у заяві ОСОБА_1 про перегляд вироку суду стосовно нього за нововиявленими обставинами, не відповідають критеріям нововиявлених обставин у розумінні 
ст. 459 КПК, а зводяться до незгоди з фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими вироком суду та переоцінкою доказів. 
 
Вірною є позиція суду апеляційної інстанції, який встановив, що відповідно до матеріалів кримінальної справи, починаючи зі стадії досудового розслідування і на всіх стадіях судового провадження, інтереси засудженого ОСОБА_1   представляли професійні захисники, що підтверджується документами про їх повноваження та видно з процесуальних документів. Будь-яких заперечень від засудженого, про невідвідування слідчого ізолятора захисником під час проведення досудового розслідування, матеріали справи не містять.
 
Крім того апеляційним судом встановлено, що довідка на яку посилається засуджений датована 04 липня 2017 року і отримав її на запит до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», водночас вказана довідка була надана суду лише наприкінці 2023 року, тобто через 7 років. Оцінюючи вказаний документ, суд звернув увагу, що ньому відсутній штамп установи яка її видала, реєстраційний номер вихідної кореспонденції, інформацію про підставу її видачі та особу, якій вона видається.
 
Перевіряючи достовірність інформації викладеній в довідці, апеляційний суд встановив, що в матеріалах особової справи  відсутній вказаний документ. Тобто встановити дійсне походження вказаної довідки не є можливим.  
 
Окрім цього, обґрунтованим є висновок суду про те, що вказана інформація не є нововиявленою обставиною, оскільки була відома, ще у 2017 році.  
 
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, що матеріали кримінальної справи не містять доказів в підтвердження доводів засудженого про порушення суддями нарадчої кімнати, оскільки згідно відповідь голови та заступника голови Апеляційного суду Черкаської області, у період перебування в нарадчій кімнаті по справі стосовно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - судді ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 не приймали участь у розгляді інших кримінальних справ. 
 
Також матеріали провадження не містять даних про те, що народні засідателі під час винесення вироку щодо ОСОБА_8 знаходилися на своїх робочих місцях де вони безпосередньо працюють.
 
Крім того, апеляційний суд взяв до уваги, що засуджений  ОСОБА_1 не наводить доводів, які б свідчили про те, що про вказані ним у заяві нововиявлені обставини він дізнався протягом останніх трьох місяців. 
 
Отже, суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою засудженого, доводи якої аналогічні доводам його касаційної скарги, обґрунтовано залишив ухвалу місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі достатні підстави прийняття такого рішення.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_1 не наведено доводів, які би свідчили, що суди попередніх інстанцій допустили істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законні та обґрунтовані рішення.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних рішень, не встановлено.
 
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 с. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
 
постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 вересня 2024 року та Черкаського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 28  січня 2002 року за нововиявленими обставинами.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_9                                         ОСОБА_10                                          ОСОБА_11.