ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1230/24  Номер провадження 33/814/260/25	Головуючий у 1-й інстанції Литвин В. В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Делії В`ячеслава Миколайовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1  на постанову судді Чутівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Чутівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Згідно з постановою судді, 05.10.2024 року, о 01:55 год. на 382 км. автодороги Київ-Харків-Довжанський, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер 6810, результат позитивний 2,41%, чим порушив вимоги п.2.9.а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисник Делія В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити.
Зокрема вказує на відсутність доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 на що суд першої інстанції не звернув увагу, врахувавши як належний доказ - пояснення третіх осіб.
Звертає увагу, що фактично ТЗ керувала інша особа, яка покинула місце події до приїзду працівників поліції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
  Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у  ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.
Висновки судді суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він підданий адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.
Зокрема такими доказами в даній справі є:
протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №750458 від 05.10.2024 за ч. 1 ст.130 КУпАП щодо керування ОСОБА_1 ТЗ в стані алкогольного сп`яніння,
роздруківка з алкотестеру Драгер з результатом проходження тесту 05.10.2024 о 02:37 год. ОСОБА_1 – 2,41% проміле, 
акт огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ,
пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
записи з бодікамери працівника поліції,
рапорт працівника поліції.
Зазначені докази містять фактичні дані про подію скоєного правопорушення та не були спростовані в суді апеляційної інстанції.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги необхідно зазначити, що викладені в ній обставини не доводять факт відсутності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції. 
Так, за нормативним визначенням ст.130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Як вже зазначено вище адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП настає в разі якщо особа керувала транспортним засобом в стані алкогольного/наркотичного сп`яніння.

З долучених до справи відеозаписів з бодікамери працівника поліції вбачається приїзд службового екіпажу на виклик 102 на трасу.
По приїзду поліції свідки події пояснили про незрозумілість маневрування автомобіля Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду них та «виляв по трасі». Допускаючи, що такий рух автомобіля може свідчити про погіршення стану здоров`я водія, свідки зупинили його. 
Після зупинки вказаного авто, за кермом виявися водій в неадекватному стані. Також свідки пояснили, що водій був один в салоні автомобіля, будь-які інші особи в ньому були відсутні.
Після встановлення особи водія, яким виявився ОСОБА_1 , останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в зв`язку виявленими ознаками сп`яніння, на що останній погодився на місці зупинки. 
Результат продуття газоаналізатору Драгер виявився позитивним – 2,41%, (02:36 год.), незгоди з яким ОСОБА_1 як водій не висловлював. 
Вказані обставини стали підставою для складання протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не заперечуючи факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, адвокат Делія В.М. в апеляційній скарзі вказує на відсутність доказів керування ним автомобілем, стверджуючи, що за кермом перебувала інша особа, яка покинула місце події до приїзду поліцейських. 
Відхиляючи вказані доводи апеляційний суд звертає увагу на наступне. 
Як зазначалося вище, патруль поліції прибув на виклик 102 в районі населеного пункту Новофедорівка на трасі Київ - Харків, в якому повідомлялось про можливе перебування водія авто в стані сп`яніння.
Свідки події, які виявилися військовослужбовцями, пояснили неадекватність керування автомобілем Daewoo Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , на трасі, в зв`язку з чим вони вимушені були зупинити вказане авто, вважаючи, що водію стало погано за кермом.
Після зупинки автомобіля у водія були виявлені візуальні ознаки перебування в стані алкогольного сп`яніння, що стало підставою для виклику поліції. 
Надані пояснення, які зафіксовані бодікамерою узгоджуються з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Зазначені покази є належними доказами в розумінні статті 251 КУпАП та доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Окрім того апеляційний суд звертає увагу на наявність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП, щодо водія ОСОБА_1 стосовно керування ним ТЗ не маючи права керування транспортним засобом та без полісу обов`язкового страхування, що також є доказом керування автомобілем саме ОСОБА_1 .
Також апеляційний суд звертає увагу, що з моменту приїзду поліцейських на виклик до складання протоколу, ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та не згадував про іншу особу, яка начебто керувала його автомобілем.
Твердження адвоката в апеляційній скарзі про керування транспортним засобом іншою особою, без надання доказів на підтвердження даної обставини, апеляційній суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.
Таким чином під час апеляційного розгляду наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Адміністративне стягнення на правопорушника  накладено з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає розміру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, є необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так й іншими особами.
Порушень законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що  постанова судді про притягнення   ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП   є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Делії В`ячеслава Миколайовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову судді Чутівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                         О.І. Обідіна