КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №759/2789/23                                                                                   Головуючий у І інстанції - Єросова І.Ю.
апеляційне провадження №22-ц/824/2738/2025                                       Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
04 лютого 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, - 
 
установив:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюбні відносини між сторонами, фактично є припиненими.
У період перебування сторін у шлюбі за кошти сімейного бюджету придбано майно: автомобіль марки «Volkswagen» Т4, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , гаражний бокс № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в місті Києві, загальна площа 49.3 кв.м., кімнату АДРЕСА_1 , холодильник марки «LG», які підлягають поділу. 
Окрім того, позивачем був укладений кредитний договір в інтересах сім`ї, а відтак невиконанні боргові зобов`язання також підлягають поділу між сторонами.
Просив суд, визнати вищевказане майно та невиконанні боргові зобов`язання спільною сумісною власністю подружжя, здійснивши поділ майна шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності по частини кімнати, визнання за позивачем права власності на гаражний бокс зі сплатою відповідачеві компенсації у розмірі частини його вартості у розмірі 25945 грн., визнання за позивачем права власності на автомобіль зі сплатою відповідачеві компенсації у розмірі частини його вартості у розмірі 49900 грн., визнання права власності на холодильник за відповідачем зі сплатою позивачеві компенсації у розмірі частини його вартості у розмірі 12603,60 грн., стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 128682,84 грн., що відповідає частині розміру невиконаних грошових (боргових) зобов`язань за кредитним договором №22035000533055 від 15 вересня 2021 року.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив задовольнити позовні вимоги частково, визнав спільною сумісною власністю подружжя таке майно: жиле приміщення в гуртожитку кімнату № НОМЕР_3 у будинку АДРЕСА_2 , гаражний бокс № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в місті Києві, автомобіль «Volkswagen» Т4, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 
Як на підставу заперечень вказує на відсутність доказів про придбання спірного холодильника, а також укладення кредитного договору в інтересах сім`ї і відповідно їх використання на такі цілі, а тому у відповідача відсутні зобов`язання за кредитним договором.
Заявляючи зустрічну позовну заяву відповідач за первісним позовом просила визнати право власності на спірну кімнату по частині за позивачем та відповідачем, визнати за ОСОБА_1 право власності на спірний гараж зі сплатою їй компенсації у розмірі 200876 грн., що відповідає вартості частки майна, визнати за ОСОБА_1 право власності на спірний автомобіль зі сплатою їй компенсації у розмірі 129452,84 грн., що відповідає вартості частки майна.
16 квітня 2024 року у судовому засіданні представником позивача за первісним позовом було подано заяву у відповідності до ст. 43, 49 ЦПК України, щодо уточнення позовних вимог та просив залишити у власності ОСОБА_1 транспортний засіб «Volkswagen», 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та гаражний бокс № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в місті Києві, залишити у власності ОСОБА_3 кімнату АДРЕСА_1 . 
Виплату зобов`язань за кредитним договором покласти на ОСОБА_3 зі сплатою позивачеві 50000 грн. з урахуванням уже сплачених грошових коштів за кредитним договором після розірвання шлюбу.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, задоволено.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частину жилого приміщення в гуртожитку - кімнати АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на цілу частку.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частину жилого приміщення в гуртожитку - кімнати АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частину гаражного боксу № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в місті Києві, загальна площа 49.3 кв.м.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на частину гаражного боксу № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в місті Києві, загальна площа 49.3 кв.м., припинивши права власності ОСОБА_1 на цілу частку.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Volkswagen», 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 72040,50 грн. у рахунок грошової компенсації вартості частки автомобіля «Volkswagen», 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в рішенні не зазначено та не розподілено боргових зобов`язань щодо кредитного споживчого договору від 15 вересня 2021 року.
Зазначає, що ним була додатково замовлена довідка про погашення залишку кредиту станом на 14 вересня 2023 року. Сума до повного погашення складала 225265,81 грн.
Відносно поділу майна зазначив, що ніколи не жив, не проживає і не має доступу до приміщення в гуртожитку - кімнати АДРЕСА_1 .
Таким чином, суд не врахував даної обставини, а створив ще більші труднощі у стягненні компенсації з врахуванням неможливості проживання його в даній оспорюваній кімнаті.
Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року з ухваленням нового рішення, врахувавши його доводи у заяві про уточнення позовних вимог.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що позивач не надав до суду першої інстанції жодних доказів, у тому числі, навіть самого кредитного договору, про що і зазначив суд першої інстанції, які підтверджують, що спірний кредитний договір був укладений в інтересах сім`ї, і відповідно отримані кошти були використані в інтересах сім`ї, що свідчить про те, що у відповідача не виникли будь-які права та обов`язки за вказаним кредитним договором.  
Зазначає також, що звинувачення сторони позивача у тому, що суд першої інстанції не прийняв міри для з`ясування обставин відносно боргових зобов`язань є необґрунтованими та такими, що суперечать нормам процесуального права.
Суд першої інстанції не повинен був за власною ініціативою вчиняти будь-які дії для того, щоб забезпечити позивача доказами його тверджень щодо боргових зобов`язань, тим паче, коли сторона позивача не вчинила жодних дій для отримання відповідних доказів.
Щодо поділу майна зазначила, що суд першої інстанції залишив у власності відповідача автомобіль «Volkswagen», 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , враховуючи бажання як позивача, так і відповідача, а також те, що саме позивач користується фактично даним автомобілем. А стягнення судом першої інстанції з відповідача грошової компенсації вартості автомобіля у розмірі 72040,50 грн. відповідає вимогам зустрічного позову.
Вважає, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення щодо поділу автомобіля шляхом залишення його у власності позивача з виплатою відповідачеві грошової компенсації частки ринкової вартості автомобіля у розмірі 72040,50 грн., який був визначений на підставі звіту про визначення ринкової вартості КТЗ від 04 вересня 2023 року.
Щодо поділу гаражного боксу та кімнати у гуртожитку у рівних частинах, то вважає таке рішення першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Враховуючи те, що жодна із сторін не вчинила відповідних дій, а також бажання відповідача мати у власності як гаражний бокс, так і кімнату у гуртожитку, про що свідчать вимоги зустрічного позову, поділ гаражного боксу та кімнати у гуртожитку шляхом визначення ідеальних часток є законним та обґрунтованим.
Просила, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.   
Судом першої інстанції встановлено, що 09 липня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції (актовий запис №28).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Volkswagen» Т4, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 05 червня 2010 року зареєстровано за ОСОБА_2 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, гаражний бокс № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в місті Києві з 21 серпня 2020 року належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . 
Вказане також підтверджується договором купівлі-продажу гаражного боксу від 21 серпня 2020 року, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №811.
Згідно договору купівлі-продажу жилого приміщення в гуртожитку - кімнати, посвідченого ПН КМНО Забігайло С.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №363, 07 травня 2021 року ОСОБА_2 придбано у власність кімнату АДРЕСА_1 . 
Вказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Встановлено, що у період шлюбу у сторін народилось двоє дітей. 
З ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина на підставі судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 06 січня 2023 року.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Згідно звіту №29/08/2023-13 про оцінку майна - гаражу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Перемоги, 15А, кооператив «Олімпієць», бокс НОМЕР_2 , виконаного 04 вересня 2023 року ПП ОСОБА_5 , ринкова вартість гаражу загальною площею 49,3 кв.м. складає 325000 грн. або 8887 доларів США.
Згідно звіту про визначення ринкової вартості КТЗ від 04 вересня 2023 року, виконаного 04 вересня 2023 року ПП ОСОБА_5 , ринкова вартість колісного транспортного засобу «Volkswagen» Т4, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . складає 144081 грн.
Оцінка вартості кімнати АДРЕСА_1 не проводилась. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований позивачем за первісним позовом поділ спірного майна шляхом залишення спірної кімнати відповідачу, а за позивачем транспортний засіб і гаражний бокс не є можливим, оскільки сторонами не надано доказів на підтвердження ринкової вартості спірної кімнати, що позбавило суд порівняти вартість майна і провести такий поділ відповідно вимог справедливості, розумності та рівності часток.
Враховуючи наявність належних та достатніх доказів на підтвердження повідомлених обставин, суд вбачав підстави проведення поділу майна набутого у період шлюбу, а саме жилого приміщення в гуртожитку - кімнати АДРЕСА_1 та гаражного боксу № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в місті Києві та автомобіля «Volkswagen» Т4, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом визнання за кожною зі сторін право власності на частину майна.
Проте, з такими висновками колегія суддів у повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до змісту ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. 
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. 
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).
Приписами ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. 
При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірне майно дійсно придбано у період перебування у шлюбі, а тому таке підлягає поділу як спільне майно подружжя.
Колегією суддів було встановлено, а сторонами справи підтверджено в судовому засіданні,  що на час розгляду справи ОСОБА_2 фактично користується приміщенням в гуртожитку - кімнатою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 фактично користується гаражним боксом № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в м. Києві, загальною площею 49,3 кв.м. та автомобілем Volkswagen, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
При цьому, сторони не заперечували щодо визнання за ними права власності на майно, яким вони фактично користуються.
 З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до переконання про можливість здійснення поділу у варіанті, проти якого сторони не заперечували, а саме, про визнання за ОСОБА_2 права власності на приміщення в гуртожитку - кімнату АДРЕСА_1 та про визнання за ОСОБА_1 права власності на гаражний бокс № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в м. Києві, загальною площею 49,3 кв.м., а також на автомобіль Volkswagen, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 
При цьому суд враховує положення закону про те, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Аналіз статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитись із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №615/1364/16-ц, від 17 серпня 2022 року у справі №522/8676/20, від 01 лютого 2023 року у справі №210/3216/15-ц, від 06 квітня 2023 року у справі №199/291/21.
Щодо вимог ОСОБА_1 про не розподіл боргових зобов`язань щодо кредитного споживчого договору від 15 вересня 2021 року, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Так, звертаючись до суду із первісним позовом, ОСОБА_1 надано розрахунок суми дострокового погашення кредиту за договором №2038865163 від 27 січня 2022 року на суму 25207 грн., рух коштів по рахунку № НОМЕР_4 з 27 січня 2022 року по 30 січня 2023 року, графік погашення заборгованості та виписка за рахунком за кредитним договором №22035000533055 від 15 вересня 2021 року.
Разом з тим, вказаними доказами не підтверджується, що кредитний договір укладався в інтересах сім`ї і відповідно отримані кошти були використані в інтересах сім`ї. Сам кредитний договір разом з позовом не був наданий.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий в апеляційній інстанції.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року (справа №638/13998/14), від 21 червня 2018 року (справа №755/20939/17).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Подаючи до Київського апеляційного суду копію з кредитного договору, ОСОБА_1 не обґрунтував та не навів існування об`єктивних обставин, які б перешкоджали або унеможливлювали надання такого доказу до суду першої інстанції, а тому відсутні законні підстави для прийняття та дослідження цього доказу судом апеляційної інстанції.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, а саме, про визнання за ОСОБА_2 права власності на приміщення в гуртожитку - кімнату АДРЕСА_1 та про визнання за ОСОБА_1 права власності на гаражний бокс № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в м. Києві, загальною площею 49,3 кв.м., та на автомобіль Volkswagen, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 
У  задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -            
      
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 , право власності на приміщення в гуртожитку - кімнату АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на гаражний бокс № НОМЕР_2 в кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Олімпієць», який розташований по вулиці Перемоги, 15-А в м. Києві, загальною площею 49,3 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Volkswagen, 2000 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 і  ОСОБА_2 , відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складений 10 лютого 2025 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько
 
Судді                                                                         Т.О. Писана
 
С.О. Журба