справа № 755/16586/24                                      головуючий у суді І інстанції Савлук Т.В.
провадження № 22-ц/824/4342/2025                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
15 січня 2025 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою  ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої дитини, -
 
                                                 В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2024 року  ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.     
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у ОСОБА_3 та у ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.01.2020 року серія НОМЕР_1 , виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 85. До заяви на підтвердження вказаного було долучено свідоцтво про народження малолітнього ОСОБА_5 , відповідно до якого ОСОБА_4 є батьком останнього, а заявник матір`ю. Також на обґрунтування вимог заяви було вказано, що наразі заявник із сином проживають за кордоном у зв`язку із повномасштабним вторгненням РФ проти України, більше того ОСОБА_4 (Боржник) не заперечує щодо такого виїзду колишньої дружини із сином. Таким чином, суд першої інстанції не врахував наведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про відмову у видачу судового наказу, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про відмову у видачі судового наказу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не долучено витяг з актового запису про народження дитини. Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, заявник не перебуває у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини, що зумовлює надання доказів, які підтверджують факт визнання батьківства батьком дитини, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 163 Цивільного процесуального кодексу України.
Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Наказне провадження - це вид провадження у цивільному судочинстві, в якому судом вирішується справа про стягнення з боржника на підставі судового наказу грошових коштів або витребування майна без проведення судового засідання на користь особи, яка має право вимоги.
Відповідно до положень ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Згідно із ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Стаття 161 ЦПК України передбачає перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ. Так, зокрема, п.4 ч.1 вказаної статті передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Частиною 2 ст.161 ЦПК України визначено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.
Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу.
Відповідно до положень вказаної статті заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до положень ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2024 року  ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
На підтвердження заявлених вимог  ОСОБА_3  надала копію свідоцтва про народження сина - ОСОБА_5 , серії НОМЕР_2 від 15 січня 2020 року, у відповідності до якого саме відповідач є батьком дитини.
 На вищезазначене  суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.
При цьому, при наявності у справі свідоцтва про народження дитини, суд безпідставно  послався на відсутність у справі актового запису про народження дитини, надання якого   в даному випадку не є обов`язковим.
Також безпідставним в даному випадку є посилання суду про не перебування позивача у шлюбі з відповідачем, оскільки обов`язок батька утримувати свою дитину, в силу вимог ст. 180 СК України ніяким чином не залежить від факту перебування батьків у шлюбі.
Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів відмови батька надавати допомогу на утримання дитини, на нормах закону не ґрунтуються.
При цьому суд не взяв  до уваги, що об`єктивно не існують докази відсутності певних дій чи певної події, а в даному випадку факту не надання  відповідачем утримання своїй дитині. Зазначені обставини презумуються  і можуть бути спростовані лише фактом надання доказів про протилежне, а саме надання матеріального забезпечення  дитині її батьком.  Зазначене узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 81 ЦПК України.
Доказів  надання відповідачем утримання своєму сину матеріали справи не містять.
 У відповідності до вимог ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.
 Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням викладеного,  апеляційна скарга ОСОБА_3 ,   підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді                                                                                               Фінагеєв В.О.
                                                                                   
              Кашперська Т.Ц.
      
                        Яворський М.А.