Справа № 756/7846/24
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4135/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 січня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                    Шпирук Ю.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Миненка Олександра Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Белоконної І.В., у справі № 756/7846/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -
                                                 
УСТАНОВИВ: 
 
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Зазначала, що у неї від шлюбу з ОСОБА_2 є троє спільних дітей: повнолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та малолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04 травня 2022 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі в утриманні дітей, аліменти на утримання малолітньої доньки не сплачує, не займається її вихованням. Вона самостійно матеріально утримує дітей та належним чином піклується про їхнє здоров`я, інтелектуальний та духовний розвиток. У зв`язку із нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками, вважає правильним позбавити його батьківських прав відносно малолітньої доньки. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Миненко О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу.Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами доньок та сина, станом їх здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання ними, як загальної, так і вищої освіти. Тобто, відповідач, покладених законом на нього обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання батьком дітей, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх обов`язків.   
В судовому засіданніОСОБА_1 та її представник адвокат Миненко О.А апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.
ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 19 березня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року розірвано.
Від шлюбу сторони мають трьох дітей: повнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва № 756/11390/22 від 13 грудня 2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від його доходу.
З метою примусового виконання судового наказу Оболонського районного суду м. Києва №756/11390/22 Оболонським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 17.07.2023 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.
Відповідно акту обстеження умов проживання, від 18 липня 2024 року, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає разом з матір`ю, сестрою та братом, у трикімнатній квартирі, що належить трьом дітям у рівних долях, за адресою: АДРЕСА_1 . У даній квартирі створені належні умови для проживання дитини.
Судом першої інстанції з пояснень сторін установлено, що належну ОСОБА_2  частину вказаної вище квартири за адресою: АДРЕСА_1 , останній подарував у рівних частинах своїм спільним з позивачкою дітям, у тому числі і малолітній доньці ОСОБА_5 .
Згідно з висновком Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 серпня 2024 року № 104-6451 орган опіки та піклування рекомендує суду позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини  ОСОБА_5 .
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).
При цьому, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховоного Суду: від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14, від 23 червня 2021 року у справі №953/17837/19, від 20 грудня 2023 року у справі № 522/20260/21, від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. 
Як встановлено судом, після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_1 .  
На підтвердження підстав позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка надала копію наказу Оболонського районного суду м. Києва № 756/11390/22 від 13 грудня 2022 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, копію постанови Оболонського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 17 липня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, витяг з автоматизованої системи виконавчого провадження та копію адвокатського запиту щодо надання довідки про наявність/відсутність заборгованості відповідача зі сплати аліментів.
Разом з тим, належних та допустимих доказів невиконання судового наказу та несплати ОСОБА_2 аліментів на утримання спільних дітей суду не надано. У Єдиному реєстрі боржників інформація про відповідача відсутня, що в свою чергу не дає можливості суду встановити факт несплати відповідачем аліментів.
Доказів того, що відповідач жорстоко поводився з дитиною, перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, вдається до будь-яких видів експлуатації дитини чи засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини суду також не надано.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у суді першої інстанції та під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції категорично заперечував проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав, оскільки бажає приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні своєї малолітньої доньки. Вказував, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, його вини у недостатньому спілкуванні із донькою немає, він намагається з нею проводити разом час завжди, коли донька відвідує його матір, тобто свою бабусю. Аліменти на утримання дитини відповідач сплачує систематично, лише кілька разів прострочив оплату у зв`язку з відсутністю доходу. Також інколи надає доньці готівкою кошти. У лютому він уклав договір дарування квартири на старшу доньку та договір дарування квартири, у якій проживає, в тому числі й малолітня ОСОБА_5 , на трьох дітей. 
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
З висновку органу опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 серпня 2024 року № 104-6451, вбачається, що орган опіки та піклування, рекомендує позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 35-38).
Разом з тим, у вказаному висновку також зазначено, що на засіданні комісії ОСОБА_2 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Повідомив, що намагається спілкуватися з донькою ОСОБА_5 , з якою зустрічається у квартирі своєї матері (бабусі дитини), оскільки до квартири де проживають діти його не пускають. Пропонував ОСОБА_5 зустрітися і десь прогулятись, проте остання відмовлялася. Як покращити відносини з донькою ОСОБА_2 не знає.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Крім того, при його винесенні не враховано заперечення батька про позбавлення його батьківських прав.
Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги вищезазначений висновок органу опіки та піклування.
Враховуючи ставлення відповідача до заявленого позову, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи. 
Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Миненка Олександра Анатолійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 31 січня 2025 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді