ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2025 р. 	Справа № 480/7981/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 (суддя Опімах Л.М.; м. Суми) по справі № 480/7981/24
за позовом  Військової частини НОМЕР_1     
до   ОСОБА_1                          
про стягнення майнової шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 (надалі також - позивач, в/ч НОМЕР_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі також відповідач, ОСОБА_1 ) в якому просила суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 288 225,21 грн.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року вказана позовна заява була залишена без руху, оскільки суд визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду, також до позовної заяви не було додано документу про сплату судового збору, у зв`язку з чим позивачу був наданий строк для усунення недоліків позовної заяви та запропоновано подати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав пропуску строку звернення до суду, надати докази поважності причин його пропуску та надати оригінал документа про сплату судового збору – протягом десяти днів з дня вручення йому копії ухвали.
На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху 26.09.2024 позивач надав суду квитанцію про сплату судового збору та заяву про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року позовну заяву військової частини НОМЕР_1 - повернуто позивачу на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Повертаючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом 06.09.2024, тобто після спливу встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України строку звернення до суду в цій категорії справ, без поважних причин.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на її постановлення з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року та направити адміністративну справу №480/7981/24 за позовною заявою військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 щодо відшкодування шкоди завданої державі до Сумського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду по суті.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що ОСОБА_1 допустив фінансові порушення під час проходження військової служби. Сума збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 встановлена на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2015 № 394 "Про підсумки службового розслідування", наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2015 №817 "Про результати службового розслідування" та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2015 №722 "Про результати службового розслідування". В 2015 році військовою частиною НОМЕР_1 матеріали службових розслідувань передані до військової прокуратури Сумського гарнізону (далі - ВПСГ). Відповідно до відповіді Генеральної прокуратури Російської Федерації від 03.11.2015 №81/2-409-15 ОСОБА_1 надано тимчасовий притулок на території РФ. На адресу військової частини НОМЕР_1 надавалася відповідь Військовою прокуратурою Сумського гарнізону (від 03.02.2016 №25-720 вих.-16), що триває досудове розслідування. Відповідно до повідомлення INTERPOL Російської Федерації від 26.07.2017, ОСОБА_1 перебуває на території Російської Федерації. 
Протягом 2018, 2019 років матеріали кримінальних розслідувань фігурантом, яких був колишній начальник фінансово-економічної служби пересилалися з одного правоохоронного органу до іншого (військова прокуратура Сумського гарнізону, Національне антикорупційне бюро України, Спеціалізована антикорупційна прокуратура ГПУ). З 2019 року на адресу військово частини НОМЕР_1 надавалися відповіді детективом НАБУ (від 25.11.2019 №0414-020/41243, від 19.06.2020 №0414-020/21873), що триває досудове розслідування (копії запитів військової частини та відповідей НАБУ долучені до клопотання про поновлення строку звернення до суду). Майор ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 08.05.2019 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 08.05.2019 №93 долучався до позовної заяви). 
Відповідно до Постанови Офісу Генерального прокурора від 19.08.2021 було виділено в окреме провадження привласнення грошових коштів на загальну суму 84 452,23 грн. (до цих матеріалів були долучені матеріали службового розслідування за фактом привласнення 139 372,12 грн.), які в подальшому були передані до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР у м.Полтаві. Про те, що матеріали кримінального провадження №52021000000000409 від 19.08.2021 передані до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР у м.Полтаві, командування військової частини НОМЕР_1 дізналося в листопаді 2023 року під час проведення допитів, в якості свідків, посадових осіб частини за фактом дезертирства ОСОБА_1 (копія електронного протоколу допиту свідка від 07.11.2023 долучалася до клопотання про поновлення строку звернення до суду).
30.01.2024 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Сумах) ТУ ДБР у м.Полтаві, що 28.10.2023 винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу злочину за фактом привласнення грошових коштів на загальну суму 84 452,23 грн., а кошти на суму 139 372,12 грн. не являлися предметом досудового розслідування у кримінальному провадження №52021000000000409 від 19.08.2021. Судово-економічною експертизою не підтверджена сума збитків 84 452,23 грн., а сума 67 873,69 грн. не була предметом досудового розслідування. Сплив строк давності для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.366 КК України. Крім того ОСОБА_1 з 21.12.2023 оголошено в розшук за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 408 КК України. 
У зв`язку з надходженням на адресу військової частини НОМЕР_1 постанови про закриття кримінального провадження за фактом привласнення грошових коштів на загальну суму 84 452,23 грн. командиром військової частини НОМЕР_1 видано оновлений наказ "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності" від 02.06.2024 № 80, в якому враховано вирок Вищого антикорупційного суду 19.02.2024 (зазначено сума збитків 3 448 876,87 грн. замість 4 267 495,39 грн.), результати висновку судової економічної експертизи від 11.11.2016 №516 (67 873,62 грн. замість 84 452,23 грн.).
З посиланням на положення ч. 1, 5 ст. 128 КПК України, позивач зазначає, що в зв`язку з тим, що під час досудового розслідування не було встановлено підозрюваного, обвинуваченого в наслідок неможливості допитати ОСОБА_1 , який з 2014 року переховується та території РФ, тому у військової частини не було підстав заявити цивільний позов. 
За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового  провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав. 
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України (в редакції чинній на час подання військовою частиною адміністративного позову), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За приписами абзацу другого частини другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, для правильного обчислення тримісячного строку визначальним є встановлення дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Як зазначено в адміністративному позові факт завдання відповідачем майнової шкоди в сумі 288225,21 грн встановлений на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2015 № 394 "Про підсумки службового розслідування", наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2015 № 817 "Про результати службового розслідування" та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.10.2015 № 722 "Про результати службового розслідування". Тобто про порушення своїх прав позивач знав ще у 2015 році.
На той час було чинним Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України №243/95-ВР від 23.06.1995 року (надалі Положення №243/95-ВР), яке втратило чинність 31.10.2019 року, з дня набрання чинності Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-ІХ.
Положення № 243/95-ВР визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами (абзац 1 пункту 1 Положення).
За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України (абзац 2 пункту 1 Положення №243/95-ВР).
За приписами пункту 4 Положення №243/95-ВР, відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.
У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.
Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством (пункт 4 Положення №243/95-ВР).
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані, діями яких заподіяно шкоду державі, можуть добровільно відшкодувати її повністю або частково (абзац 1 пункту 6 Положення №243/95-ВР).
Відповідно до пункту 17  Положення №243/95-ВР, факти заподіяння матеріальної  шкоди  зобов`язані  негайно  подати  рапорт командиру (начальнику) військової частини.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник)  військової  частини  призначає   розслідування  для  встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних  випадках  цей  термін  може  бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником),  але  не більш як на один місяць.
Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір  шкоди  та винних  осіб   встановлено в  ході  ревізії    (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
За висновками  ревізії  (перевірки),  інвентаризації,  органу дізнання, попереднього  слідства  або  суду  командир  (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання  такого висновку видає наказ про  стягнення  з  винної  особи  відповідної суми.
За приписами пункту 23 Положення № 243/95-ВР, командир військової частини після розгляду матеріалів розслідування, не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню. Такий наказ доводиться до відома винної особи під розписку. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.
Відповідно до пункту 31 Положення №243/95-ВР, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.
За приписами пункту 32 Положення №243/95-ВР на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню.
Враховуючи зазначені норми матеріального права, чинні на час, коли військова частина НОМЕР_1 дізналась про завдання відповідачем майнової шкоди, було передбачене декілька підстав за наявності яких військова частина мала звернутися до суду з позовом про стягнення заподіяної шкоди у порядку, встановленому чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, а саме:
- не притягнення військовослужбовця, який продовжує проходження служби, до матеріальної відповідальності наказом командира військової частини у місячний термін з дня закінчення розслідування;
- звільнення винної особи у запас або у відставку чи її вибуття із військової частини до прийняття стосовно неї рішення про стягнення заподіяної шкоди.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Положення №243/95-ВР не містить приписів, якими встановлювалися строки для звернення до суду з позовом про відшкодування заподіяної державі шкоди, а пункт 5 Положення №243/95-ВР містить лише граничні строки, які не можуть перевищувати строків позовної давності, та які стосуються притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, що не є тотожнім строку звернення до суду.
Також колегія суддів зазначає, що 31.10.2019 року набрав чинності Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-ІХ, який визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Вказаний закон не містить положень щодо поширення його дії у часі на правовідносини які виникли до набрання цим законом чинності.
Проте колегія суддів вказує, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Вказана норма, як і норма Положення №243/95-ВР передбачає можливість притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, яка є видом юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку винної особи покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з її вини. При цьому відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи (ст. 10 Закону №160-ІХ)
Частиною третьою статті 10 Закону № 160-ІХ передбачено, що відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.
Також, відповідно до ст. 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Враховуючи наведені приписи, як Положення №243/95-ВР, так і Закону №160-ІХ, до спірних правовідносин має бути застосований тримісячний строк звернення до суду з позовом, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, оскільки у цьому спорі з позовом до суду звернувся саме суб`єкт владних повноважень.
Аналогічні висновки щодо застосування 3-місячного строку звернення до суду у справах щодо стягнення майнової шкоди викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №620/1720/20, від 28 січня 2021 року у справі №140/6315/20 та від 24 червня 2021 року у справі №420/4099/20.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2019 № 93 майор ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , виключений із списків особового складу частини з 08.05.2019.  
З адміністративним позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, заподіяної державі, військова частина НОМЕР_1 звернулася 06.09.2024, тобто з пропуском більше ніж на п`ять років, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, тримісячного строку звернення до суду.
Частиною 1 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно із ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
Пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому адміністративним процесуальним законодавством.
При постановленні оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем встановленого ст.122 КАС України строку звернення до суду та відсутність підстав для його поновлення.
В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним позивачем причинам пропуску строку звернення до суду, які є поважними та дають підстави для поновлення такого строку.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта та погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи заявника, викладені в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, є необґрунтованими, оскільки не підтверджують існування обставин, які створили перешкоди та заважали заявнику вчасно звернутися до суду з позовом.
Посилання позивача на обставини перебування ОСОБА_1 з 26.11.2014 в розшуку, ухвалення 19.02.2024 вироку Вищим антикорупційним судом та закриття кримінального провадження за фактом привласнення грошових коштів на загальну суму 84 452,23 грн, у зв`язку з чим командир військової частини НОМЕР_1 видав оновлений наказ "Про притягнення до повної матеріальної відповідальності" від 02.06.2024 № 80, в якому враховано вирок Вищого антикорупційного суду від 19.02.2024 (зазначено суму збитків 3 448 876,87 грн замість 4 267 495,39 грн), висновок судової економічної експертизи від 11.11.2016 № 516 (67 873,62 грн замість 84 452,23 грн) колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до положень пункту 4 Положення №243/95-ВР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. Крім того, відповідач перебуває в розшуку і на теперішній час, а отже вказана обставина не перешкоджала позивачу скористатися правом звернення до суду з відповідним позовом в межах встановленого законодавством строку. 
Варто зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Натомість, позивач, з моменту виникнення права на звернення до суду з цим позовом, не реалізував свого права протягом більше ніж 5 років та не надав суду належних доказів на підтвердження неможливості такого звернення у найкоротші строки.
Зважаючи на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом та не навів поважних причин його пропуску, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції.
У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу при вирішення питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Сумського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі № 480/7981/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова