Номер провадження: 22-ц/813/1328/25 
Справа № 947/8439/23
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І., 
при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Агентства нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_3» в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом Агентства нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
В С Т А Н О В И В:
14 березня 2023 року Агентство нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (- далі АН «ІНФОРМАЦІЯ_3», в особі ФОП ОСОБА_1), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в розмірі 549 540 грн, та витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовною заявою АН « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в особі ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Призначено підготовче судове засідання.
29 лютого 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у справі на підставі ст. 252 ЦПК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року в задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_1 про зупинення провадження в даній справі відмовлено.
Позовну заяву АН «ІНФОРМАЦІЯ_3» в особі ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - залишено без розгляду.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, АН « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в особі ФОП ОСОБА_1 звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом вимог процесуального права.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року апеляційну скаргу АН « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в особі ФОП ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року про відмову зупинити провадження - повернуто апелянту.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АН «ІНФОРМАЦІЯ_3» в особі ФОП ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду.
Учасники справи про розгляд справи апеляційним судом повідомленні належним чином та завчасно.
Відповідачу ОСОБА_2 судові повістки про виклик до апеляційного суду неодноразово направлялись на всі відомі суду адресу місця його проживання та на адресу місця його реєстрації, яка була надана Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, однак вся надіслана судом кореспонденція повернулись до суду з довідками поштового відділення про причину повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».
Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.
У справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
 
Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року по справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).
 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступних підстав.
У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.
Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
Залишаючи без розгляду позов АН «ІНФОРМАЦІЯ_3», в особі ФОП ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, згідно якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Суд першої інстанції також вказав, що позивач АН «ІНФОРМАЦІЯ_3», в особі ФОП ОСОБА_1  в судові засідання, призначені на 29.02.2024 та 08.04.2024 не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з клопотаннями про розгляд справи у його відсутність не звертався. Справа перебуває в провадженні суду з 14.03.2024 і жодного разу протягом року позивач до суду не з`явився, з клопотанням про проведення судових засідань по даній справі в режимі відеоконференції не звертався, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.
Однак, колегія судів апеляційного суду не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, оскільки при постановленні ухвали було неправильно та не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно визначено правовідносини, які регулюються, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права, та зазначає наступне.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).
Згідно пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позов без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Тобто законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. 
Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.
Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року справу за позовом АН «ІНФОРМАЦІЯ_3» в особі ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29 лютого 2024 року.
Копія ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року разом із судовою повісткою була надіслана позивачу АН «ІНФОРМАЦІЯ_3» в особі ФОП ОСОБА_1 на електронну адресу - « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та поштою рекомендованим повідомлення на адресу: АДРЕСА_1 , яке повернулась до суду із довідкою поштового відділення про причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 123-125).
29 лютого 2024 року від АН «ІНФОРМАЦІЯ_3» в особі ФОП ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він повідомляв суд, що не може бути присутнім в судовому засідання, яке призначене на 29.02.2024 у зв`язку із перебуванням в Німеччині, тому просить зупинити провадження у справі.
29 лютого 2024 року судове засідання не відбулось, розгляд справи відкладено на 08 квітня 2024 року, про що позивач АН «ІНФОРМАЦІЯ_3» в особі ФОП ОСОБА_1 був повідомлений шляхом надіслання судової повістки на електронну адресу - « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с. 129).
08 квітня 2024 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси позов АН «ІНФОРМАЦІЯ_3» в особі ФОП ОСОБА_1 залишено без розгляду, з підстав п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Суд вказав, що позивач АН «ІНФОРМАЦІЯ_3», в особі ФОП ОСОБА_1  в судові засідання 29 лютого 2024 року та 08 квітня 2024 року не з`явився, при цьому про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Однак, колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є передчасним, що призводить до обмеження позивача у праві доступу до суду, так як відсутні підстави вважати, що позивач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.
Згідно пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (Trudov v. Russia, № 43330/09, § 24, 27, рішення від 13 грудня 2011 року).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно частини п`ятої статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом та Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частини третя - шоста, восьма статті 128 ЦПК України).
Повідомлення сторін про час та місце розгляду справи суд здійснює відповідно до статті 128 ЦПК України. Якщо в матеріалах справи немає доказів про повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи, то він не може вважатися повідомленим належним чином.
Відповідно до частини другої статті 130 ЦПК України розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.
ЄСПЛ зауважував, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, суди зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (справа «Заводнік проти Словенії», заява №53723/13, рішення від 21 травня 2015 року, пункт 70; справа «Созонов та інші проти України», заява №29446/12, рішення від 08 листопада 2018 року, пункт 8).
Принцип рівності сторін як один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом (справа «Кайя проти Австрії», заява №54698/00, рішення від 08 червня 2006 року, пункт 28; справа «Надточій проти України», заява №7460/03, рішення від 15 травня 2008 року, пункт 26; справа «Гурепка проти України (№ 2)», заява №38789/04, рішення від 08 квітня 2010 року, пункт 23).
Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (далі - ЄСІКС) у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (постанова Великої Палати Верховним Судом від 01 червня 2022 року у справі №761/42977/19 (провадження №61-1933св22)).
У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №279/5407/20 (провадження №61-8744св21) вказано, що електронна адреса - адреса електронної пошти, що складається з ідентифікатора, позначки «@» та доменного імені. При цьому ідентифікатором для юридичних осіб є ідентифікаційний код юридичної особи, для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - ідентифікаційний номер платника податків - фізичної особи (у разі відсутності ідентифікаційного номера - серія та номер паспорта громадянина). Доменним іменем є ім`я у домені «mail.gov.ua».
У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №757/34078/14 (провадження №61-6503св22) зазначено, що відправлення й доставка судових рішень і процесуальних документів електронним листом на особисту електронну пошту не свідчить про їх вручення, а також про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.
Таким чином, зазначена позивачем електронна адреса «ІНФОРМАЦІЯ_2 », на яку суд першої інстанції направляв ОСОБА_1 судові повістки про розгляд справи, не є офіційною.
При цьому, апеляційним судом встановлено, що в ОСОБА_1 з 21 грудня 2023 року наявний зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», через який суд першої інстанції мав можливість повідомляти позивача про дату розгляду справи.
Однак, в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що ОСОБА_1 був сповіщений про дату судового розгляду шляхом повідомлення через Електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» або шляхом направлення судової повістки поштою за адресою його проживання.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що позивач був належним чином повідомлений судом першої інстанції про судове засідання, призначене на 08 квітня 2024 року.
Так, судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
ЄСПЛ у рішенні від 18 жовтня 2005 року в справі «МПП «Голуб» проти України» відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовної заяви АН «ІНФОРМАЦІЯ_3», в особі ФОП ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є передчасним, та призводить до обмеження позивача у праві доступу до суду, що є підставною для скасування такої ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 6, 379, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Агентства нерухомості «ІНФОРМАЦІЯ_3» в особі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року в частині залишення позовної заяви без розгляду - скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 05 лютого 2025 року.
Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М. Драгомерецький   

Р.Д. Громік

                                                                                                                    А.І. Дришлюк