Дата документу 29.01.2025 Справа № 337/4027/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 337/4027/24
Провадження №22-ц/807/233/25
Головуючий в 1-й інстанції – Ширіна С.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.	
суддів:	Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.,	
секретар	Книш С.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Гончаренка Павла Павловича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 01 листопада 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Лариси Петрівни про визнання незаконною постанови приватного нотаріуса та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 через представника адвоката Гончаренко П.П. звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із позовом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Лариси Петрівни про визнання протиправною та скасування постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні дії. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіповою Л.П. від 05.06.2024 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, підставою стало те, що на день звернення спадкоємиці ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом в провадженні Третьої судової палати КЦС Верховного Cуду знаходиться цивільна справа про визнання заповіту недійсним за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 . Позивач вважає постанову протиправною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки 15.05.2023 року Третя судова палата КЦС Верховного Суду постановила ухвалу про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.01.2023 по справі 337/1398/22 та постанову Запорізького апеляційного суду від 15.03.2023 року, проте судом не було постановлено ухвали про зупинення виконання рішення, а отже повинна виконуватися постанова апеляційного суду.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2024 року, у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Лариси Петрівни, про визнання незаконною постанови приватного нотаріуса та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Гончаренка Павла Павловича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

       Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що постанова апеляційного суду у справі 337/1398/22 набрала законної сили з дня її прийняття, при цьому ухвала Верховного Суду не містить інформації про зупинення виконання рішення у справі. Оскільки судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для виконання, дії приватного нотаріуса є неправомірними. 

       Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Лариса Петрівна зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваної постанови приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. від 05.06.2024, 12.06.2023 року за вх.№34/02-14 отримано ухвалу Третьої судової палати КЦС Верховного Cуду від 15.05.2023 про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2023 та постанови Запорізького апеляційного суду від 15.03.2023 року.

У постанові нотаріуса зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3 Глави 2 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5: «За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом». Тому відсутня підстава для видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Підставою відмови у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом стало те, що на адресу приватного нотаріуса Філіпової Л.П. надійшла ухвала Третьої судової палати КЦС Верховного Cуду від 15.05.2023 про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.01.2023 та постанови Запорізького апеляційного суду від 15.03.2023 року.

Позивачем не спростовано факту того, що на час звернення до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину розгляд справ щодо спадкового майна у суді завершено не було, а тому у нотаріуса були відсутні підстави для видачі свідоцтв про право на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.01.2021р. по справі №337/1398/22, яке залишено без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.03.2024 позов ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишено без задоволення. Ухвалою Третьої судової палати КЦС Верховного Cуду від 15.05.2023 відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.01.2023 та постанови Запорізького апеляційного суду від 15.03.2023 року. За таких обставин не ґрунтуються на вимогах закону посилання позивача на те, що нотаріус могла видати їй свідоцтво про право на спадщину на частину спірної квартири та грошові вклади. Оскаржувана постанова приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Л.П. про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 станом на 05.06.2023 є правомірною, оскільки нотаріальна діяльність в якості свого предмета має безспірні справи щодо реалізації цивільних прав, як наслідок, нотаріус позбавлений можливості самостійно встановити розмір (склад) спадкового майна померлого ОСОБА_2 , за умови наявності спору між особами, які подали заяву про прийняття спадщини, який розглядається у порядку цивільного судочинства, та результати вирішення якого можуть безпосередньо вплинути на нього.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного. 

Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Питання видачі свідоцтва про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Стаття 34 Закону України «Про нотаріат» містить вичерпний перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси.

Згідно з статтею 42 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів.

Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії.

Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця.

За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Законами України можуть бути встановлені також інші підстави для відкладення або зупинення вчинення нотаріальних дій.

Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників;9) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною третьою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій.

Нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії (див. постанову Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19)).

Підставою відмови у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом стало те, що на адресу приватного нотаріуса Філіпової Л.П. надійшла ухвала Третьої судової палати КЦС Верховного Cуду від 15.05.2023 про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.01.2023 та постанови Запорізького апеляційного суду від 15.03.2023 року.

Між тим, слід зазначити, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.01.2021р. по справі №337/1398/22, яке залишено без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.03.2024 позов ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишено без задоволення. Ухвалою Третьої судової палати КЦС Верховного Cуду від 15.05.2023 відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.01.2023 та постанови Запорізького апеляційного суду від 15.03.2023 року. Ухвалою Третьої судової палати КЦС Верховного Cуду від 11.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 , про зупинення виконання (дії) рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2021 року до його перегляду у касаційному порядку.

Таким чином, позов ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, вже розглянуто судом першої і апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ч.1 ст. 436 ЦПК України, суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Зважуючи на викладене, на час звернення позивачки до приватного нотаріуса, мала місце постанова Запорізького апеляційного суду від 15.03.2024, яка набрала законної сили, і якою залишено без змін рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2021р. по справі №337/1398/22, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, і відповідно були відсутні підстави для відмови у вчинення відповідних нотаріальних дій.

Зазначене додатково підтверджується тим, що ухвалою Третьої судової палати КЦС Верховного Cуду від 11.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення виконання (дії) рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2021 року до його перегляду у касаційному порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:
       
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Гончаренка Павла Павловича задовольнити. 

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2024 року у цій справі скасувати. Прийняти нову постанову наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Лариси Петрівни про визнання незаконною постанови приватного нотаріуса та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.

Скасувати постанову приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпової Лариси Петрівни №54/02-31 від 05 червня 2024 року.

Зобов`язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Філіпову Ларису Петрівну вирішити питання, щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпяковим О.С., після померлого17 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 30 січня 2025 року.

Головуючий, суддя-доповідач                                                С. В. Кухар

судді:                                                                                Е. А. Онищенко

Д. А. Трофимова