ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/42663/23                                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  12 березня 2025 року                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
   
У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у                м. Києві та Київській області, у якому просив суд: 
визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 22.08.2023               № 80101300019326 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); 
зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області прийняти рішення про видачу посвідки на тимчасове проживання громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання є протиправним та таким, що порушує його права, оскільки будь-яких порушень законодавства України він не допускав.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 22.08.2023                  № 80101300019326 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області розглянути документи подані ОСОБА_2 відповідно до заяви-анкети від 15.11.2022 № 105131129 про оформлення та видачу посвідки та тимчасове проживання в Україні, прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду цієї заяви, з урахуванням її правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу відповідача до розгляду в порядку письмового провадження на 12.03.2025. 
06.02.2025, під № 2726 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є громадянином Ісламської Республіки Іран, проживає в Україні, а також перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 10.08.2021.
18.08.2022 позивачем було оформлено в Україні посвідку на тимчасове проживання                         № НОМЕР_3 зі строком дії до 17.08.2023. У зв`язку із закінченням строку дії зазначеної посвідки, позивачем 31.05.2023 подано через Паспортний сервіс ДП "Документ" разом із заявою-анкетою № 105136462 пакет документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу).
За результатом розгляду поданих документів, позивачем отримано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 22.08.2023 № НОМЕР_4 відповідно до якого, позивачу на підставі підпунктів 7, 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем 05.09.2023 було подано до Державної міграційної служби України скаргу на прийняте щодо нього рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.
У відповідь на подану скаргу листом № Р-8047-23/8.1/3696-23 від 12.09.2023, Державна міграційна служба України повідомила позивача, що за інформацією отриманою від відповідача оскаржуване рішення останнім було прийнято у зв`язку з подачею позивачем неправдивих відомостей щодо адреси проживання та отримання інформації від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про те, що дії позивача загрожують національній безпеці України.
За результатами перегляду ДМС рішення відповідача повідомлено про відсутність підстав для його відміни.
З метою з`ясування того, на підставі якої саме інформації отриманої щодо позивача відповідачем рішенням від 22.08.2023 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, адвокатом Бєжановою К.І. в інтересах позивача було направлено відповідачу адвокатський запит відповідного змісту.
У відповідь на запит представником позивача було отримано лист № 8010.6.2- 40553/80.2-23 від 25.10.2023 (додаток № 12), у якому зазначалося, що рішення прийнято відповідно до листа Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 18.08.2023 № 51/1-11/121-365 та доповідної записки Управління організації запобігання нелегальній міграції, якою повідомлено, що іноземець за вказаною в заяві-анкеті адресою не проживає, що свідчить про подання ним завідомо неправдивих відомостей. Крім того, тим же листом відповідач повідомив про те, що останній не може надати копії документів, отриманих ним від інших суб`єктів владних повноважень (державних органів, установ), зокрема, листа Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, оскільки розпорядниками такої інформації (документів) є саме такі державні органи. З доданої до відповіді на адвокатський запит копії доповідної записки Управління організації запобігання нелегальній міграції (листа № 8010.8.4/31489-23 від 15.06.2023) вбачається, що співробітниками Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії було проведено виїзну перевірку адреси проживання позивача зазначеної в заяві-анкеті: АДРЕСА_1 . За результатами перевірки Управлінням встановлено, що за вказаною в заяві-анкеті адресою позивач не проживає, що нібито підтверджується інформацією, отриманою від мешканця будинку АДРЕСА_2 під час виїзду та безпосереднього очного спілкування. Оскільки двері до будинкового приміщення № 35 ніхто не відчинив, працівниками Управління надано фото вищевказаного іноземця мешканцю будинку АДРЕСА_2 , на що останній повідомив, що позивач в будинку АДРЕСА_1 не проживає. Від письмових пояснень та надання своїх персональних даних мешканець будинку АДРЕСА_2 відмовився. Як наслідок, працівниками Управління було зроблено висновок про встановлення факту подання позивачем завідомо неправдивих відомостей при зверненні за оформленням (видачею) посвідки на тимчасове проживання.
Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачу, таке рішення відповідача фактично призвело до безпідставного позбавлення гарантованого Конституцією України права громадянина іншої держави, при цьому, що не надано наказ на проведення перевірки, письмові пояснення сусідів позивача, акту про відмову надання пояснень, складений в присутності свідків, тобто, всі важливі обставини не встановлені належним чином та не доведені.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк до Управління міграційного контролю, протидії нелегальні міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов лист Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства щодо перевірки достовірності поданої в заяві-анкеті позивачем інформації, яка звернулася за оформленням посвідки на тимчасове проживання на підставі ч. 14 ст. 4 Закону №3773-VI (возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу). Головним спеціалістами відділу протидії нелегальні міграції та реадмісії було здійснено виїзд за місцем реєстрації позивача, однак двері квартирного приміщення ніхто не відкрив, мешканці будинку та сусіди повідомили, що така особа тут не проживає. Тому це свідчить про факт подання неправдивих відомостей при зверненні за оформленням посвідки, що є підставою для відмови в її оформленні. Від ГУ СБУ у м. Києві та Київській області надійшов лист, в якому зазначено, що дії позивача можуть загрожувати національній безпеці України.
Апелянт переконаний, що позивач свідомо зазначив неправдиві відомості, всупереч вимогам законодавства, з метою легалізації на території України. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Закон України «Про імміграцію» (далі також - Закон №2491-III), визначає умови і порядок надання права на постійне проживання в Україні іноземцям та особам без громадянства, підстави і порядок отримання дозволу на імміграцію в Україну та його скасування, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань щодо надання дозволу на імміграцію та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, порядок оскарження рішень з питань імміграції, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб. 
Відповідно до норм ч. 1 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.
За змістом ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у ч.3-13 цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI, возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.
Тож, Закон № 3773-VI передбачає право для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України з метою возз`єднання сім`ї за наявності укладеного шлюбу з громадянином/громадянкою України та посвідки на тимчасове проживання, при цьому, строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства у випадку, визначеному ч. 15 ст. 4 Закону № 3773-VI (возз`єднання сім`ї з громадянами України), становить один рік (п. 5 ч. 1 ст. 5-1 Закону № 3773-VI).
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 10.08.2021 позивачем укладено шлюб з ОСОБА_4 (громадянка України).
У зв`язку із закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні позивач звернувся до відповідача   із заявою-анкетою для оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу).
Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання передбачений Порядком № 322.
Відповідно до п. 1, 2 Порядку № 322, посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Підпунктом 1 пункту 3 Порядку № 322, встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.
Згідно з п. п. 3 п. 7 Порядку № 322, передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки здійснюється її обмін.
Згідно з пунктом 16 Порядку № 322, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
Відповідно до пункту 17 Порядку № 322, документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.
За нормами п. 21 Порядку № 322, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.
У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.
Пунктами 35-37 Порядку № 322, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.
Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, що містяться у базі даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.
Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, Аркан або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.
У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.
У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особи без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.
Відповідно до пункту 41 Порядку № 322, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.
Згідно з п. 42 Порядку № 322, рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Так, пункт 61 Порядку № 322, містить перелік підстав для відмови в оформленні та видачі посвідки, якими, зокрема, є:
- отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином (п. 7 ст. 61);
- встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів (п.9 ст.61).
З наведеного слідує, що законодавством визначені права та повноваження підрозділу ДМСУ щодо перевірки обставин вказаних у заяві-анкеті особи та доданих до неї документів, у тому числі шляхом надсилання запитів до відповідних державних органів або їх територіальних органів та зобов`язує прийняти позитивне рішення за результатами розгляду у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Судом першої інстанції було встановлено, що позивачу відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання з підстав, зазначених в п. 7, 9 ст. 61 Порядку № 332.
Водночас, дослідивши його зміст та підстави, якими керувався відповідач при його прийнятті, з урахуванням критеріїв, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення не містить відомостей про те, які саме неправдиві відомості або підроблені документи було подано позивачкою для отримання посвідки.
У контексті доводів міграційного ооргану про те, що було проведено виїзну перевірку адреси проживання позивача зазначеної в заяві-анкеті: АДРЕСА_1 , за результатами якої, за вказаною в заяві-анкеті адресою позивач не проживає, що підтверджується інформацією, отриманою від мешканця будинку АДРЕСА_2 під час виїзду та безпосереднього очного спілкування, колегія суддів враховує, що вказані доводи мають бути належним чином встановлені та доведені, останні не мають ґрунтуватись на суб`єктивних доводах. У даному випадку, відповідачем не надано наказ на проведення перевірки, письмові пояснення сусідів позивача, акту про відмову надання пояснень, складений в присутності свідків.
Також, судом першої інстанції було враховано і те, що позивач зі своєю дружиною переїхали до будинку АДРЕСА_1 після введення в Україні воєнного стану у зв`язку з постійними обстрілами міста Києва, де вони до цього проживали, а саме після декількох ракетних обстрілів в районі місця їх попереднього проживання. Будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності батькові дружини позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9420930 від 22.12.2010 (додаток № 16), а також витягом про державну реєстрацію прав №29358458 від 18.03.2011. Власник будинку - ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною (матір`ю дружини Позивача) та сином (братом дружини позивача) також проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Окрім того, додатково адвокатом Бєжановою К.І. було направлено адвокатський запит до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, яким запитувалось надати інформацію про те, з яких саме підстав та відносно вчинення яких саме дій Позивачем Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області було надано інформацію Відповідачу про вчинення ОСОБА_6 дій, які загрожують національній безпеці України, а також копії листа якого Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області було направлено відповідачу щодо позивача. Додатково також запитувалась інформація про те, чи містяться в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровані відносно позивача кримінальні провадження щодо вчинення ним кримінальних правопорушень.
У відповідь на зазначений запит отримано лист від 27.10.2023 вих. № 51/17/Б-2763/24, яким повідомлено про те, що Головним управлінням Служби безпеки України у м. Києві та Київській області за запитом відповідача проводились перевірочні заходи стосовно позивача за результатами чого отримано інформацію, що свідчить про можливу загрозу його дій національній безпеці України, про що у встановленому порядку повідомлено зазначеному органу. Відповідь готувалася в одному примірнику, у зв`язку із чим надати її копію не вбачається за можливе. Водночас, у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, матеріали щодо результатів проведення вказаних перевірочних заходів знищені у встановленому порядку.
Також листом від 27.10.2023 вих. № 51/17/Б-2763/24 повідомлено про те, що станом на 25.10.2023 у кримінальних провадженнях, досудове розслідування яких здійснюється Головним управлінням, позивачу про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень не повідомлялось.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання відповідача на вчинення позивачем дій, які становлять загрозу національній безпеці України, є припущенням, оскільки належних доказів, які б підтверджували дану обставину, суду не надано.
Таким чином, прийняття безмотивованого рішення відносно позивача позбавляє його права на обізнаність причин прийняття відносно нього негативного рішення, спростування доводів суб`єкта владних повноважень, ефективного захисту своїх прав. Між тим, позивач користувався протягом тривалого часу посвідкою на тимчасове проживання в Україні, маючи обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень під час обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач свідомо зазначив неправдиві відомості, всупереч вимогам законодавства, з метою легалізації на території України, колегія суддів ще раз наголошує на тому, що вказані доводи мають ґрунтуватись не лише на припущеннях міграційного органу, а мають бути належним чином доведені.
У даній справі, відповідачем не було доведено, що ним при перевірці заяви-анкети позивача встановлено факт подання ним завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів, з огляду на що, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваного рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області від 22.08.2023                                     № 80101300019326 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та наявності підстав для його скасування, та зобов`язання відповідача розглянути документи. 
Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Щодо клопотання представника позивача про закриття апеляційного провадження через подання апеляційної скарги неуповноваженою особою, колегія суддів перевіривши його обґрунтування та матеріали апеляційної скарги, не вбачає підстав для його задоволення, при цьому, під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, повноваження підписанта апеляційної скарги були перевірені та встановлені. 
Стосовно заперечень апелянта в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що позивачем було документально доведено, що ним фактично понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом, а тому, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.  Відтак, позивач довів надання йому послуг адвокатами, з урахуванням чого, витрати позивача на правову допомогу мають бути відшкодовані у розмірі, визначеному судом першої інстанції. При цьому, розгляд справи № 320/42663/23 має значення для позивача, оскільки право позивача на тимчасове проживання на території України так і не було оформлене з підстав отримання з цього приводу оскаржуваної у цій справі відмови. А отже, може існувати ризик його примусового повернення до країни походження або третьої країни, тому доводи апелянта про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат до предмету спору та складності справи не знайшли свого підтвердження.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Судові витрати наразі розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

   У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року - залишити без змін. 
          
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                             О.М. Ганечко 
Судді                                                                                                          В.В. Кузьменко
                                                                                                       Я.М. Василенко