П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
22 січня 2025 року                                                                                      м. Київ
 
Справа № 363/2566/23
Провадження №22-ц/824/728/2025 
 
Резолютивна частина постанови оголошена 22 січня  2025 року
Повний текст постанови складено 23 січня 2025 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                    судді-доповідача Стрижеуса А. М., 
                                    суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
                                    секретаря Желепи В. В.
 
сторони:   позивач                Керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації
       відповідачі          Вишгородська районна державна адміністрація,
                      ОСОБА_1 ,
                     ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області, постановлену у складі судді Шубочкіної Т. В. 19 лютого 2024 року,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2023 року  Керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Вишгородської Районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ДП «Ліси України».  про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками.
У вересні 2023 року від представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Брагіної Н. О. до суду першої інстанції надійшло клопотання про закриття провадження по справі в порядку п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як Вишгородським районним судом 14.12.2021 року було винесено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог по аналогічній справі № 363/1759/19 за позовом Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Вищедубечанське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року провадження по цивільній справі за позовом Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської Районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками, третя особа: Державне підприємство «Ліси України» закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою Керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зокрема зазначає, що Вишгородська окружна прокуратура у справі № 363/1759/19 так само як і у справі № 363/2566/23 не набувала статусу позивача, оскільки зверталась до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, тому саме зазначені органи набули статусу позивача.
Стверджує, що в справі № 363/1759/19 позивачами були Київське обласне та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та Державне підприємство «Вищедубечанське лісове господарство», тоді як у справі № 363/2566/23 позивачем є Київська обласна державна адміністрація.
Також наголошує на тому, що визначений статтею 255 ЦПК України перелік підстав закриття провадження в справі є вичерпним. Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Вважає, що предмет позову у справах № 363/1759/19 та № 363/2566/23 є різним, оскільки предметом позову справи, що розглядається є вимога про усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення тоді як у справі № 363/1759/19 були вимога про витребування на користь держави в особі ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельних ділянок.
На підставі викладеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
23 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли ідентичні за змістом відзиви на апеляційну скаргу Керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року.
У своїх відзивав відповідачі наголошують на тому, що позовні заяви у справах №363/1759/19 та №363/2566/23 подані одним Позивачем - Вишгородською окружною прокуратурою Київської області, в інтересах Держави (України), до однакових відповідачів: Вишгородської РДА, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про той самий предмет: визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації №766 від 15.10.2008 року ; визнання недійсним державного акту на право власності серії ЯЖ №692965, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0307; визнання недійсним державного акту на право власності серії ЯЖ №692966, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0014; повернення на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0307; повернення на користь держави з незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0014, та на тих самих підставах.
На підставі вищевикладеного просять ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Журавльов О.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розгляну справу за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,  з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позов в даній цивільній справі та справі №363/1759/19 має однакові підстави та обставини, одних і тих же позивача та відповідачів. Вимоги в прохальній частині позовів також залишилися незмінними. 
З огляду на зазначене, суд першої інстанції вважає, що провадження по справі підлягає закриттю за п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.
Згідно із статтею 3 цього Кодексу Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права вказують на наявність підстав для обов`язкового скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Щодо доводів апеляційної скарги про різних позивачі у справах.
 
Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.
У частині першій цієї статті зазначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність  у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. (частина третя статті 23 Закону № 1697-VII).
За  наявності  підстав,  передбачених  частинами  другою,четвертою  цієї  статті,  з  метою  представництва громадянина або держави  прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами.
З наведених норм слідує, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права. 
У статті 56 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом до суду) визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. 
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. (частина шоста статті 56 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах.
Тому у тих відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що і в судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19)). Тому, зокрема, наявність чи відсутність у органу, через який діє держава, статусу юридичної особи, значення не має (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21)).
Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19 (провадження № 12-11гс21)). 
Отже, незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (в тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Таким чином, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган (незалежно від наявності в нього статусу юридичної особи) або прокурор.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі № 278/1735/15-ц (провадження № 61-864св23).
Тому доводи апеляційної скарги Позивача в цій частині є необґрунтованими.
 
Щодо доводів апеляційної скарги про різний предмет позовів.
 
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 3 частини першої статті 186 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19).
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року в справі № 146/318/20 (провадження № 61-11374св20)).
Відповідно до зазначеного необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Зазначена процесуальна норма права направлена на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).
Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2023 року у справі № 522/13894/22 (провадження № 61-5564св23)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».
Отже, за змістом пункту 3 частини першої статті 186, пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо таке провадження вже відкрито - постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.
Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду.
Відповідні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 753/20662/17 (провадження № 61-12149св23)
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). 
У Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні наступні відомості:
1)                 (справа №363/1759/19) Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» 25.04.2019 р. звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельних ділянок, в якій просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 766 від 15.10.2008 року в частині передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; визнати недійсними державні акти на право власності: серії ЯЖ № 692965 виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0307; серії ЯЖ № 692966 виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0014 для ведення садівництва, які розташовані в садовому товаристві «Вишневий» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області; витребувати на користь держави в особі ДП «Вищедубечанське лісове господарство» з незаконного володіння: ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1199 га, з кадастровим номером 3221888000:24:003:0307; ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1199 га, з кадастровим номером 3221888000:24:003:0014, загальною вартістю 5470,72 грн., які розташовані в садовому товаристві «Вишневий» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області.
2)                 (справа №363/2566/23, згідно матеріалів справи) … Прошу усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 15.10.2008 № 766 в частині передання безоплатно у власність земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом визнання недійсним державних актів на право власності: серії ЯЖ № 692965 виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0307; серії ЯЖ №692966 виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0014. Усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації від: - ОСОБА_1 (РНОКІ: НОМЕР_1 ) земельної ділянки площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0307; - ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельної ділянки площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0014.
Таким чином, у справі №363/1759/19 прокуратурою подано віндикаційний позов з вимогою про витребування спірних земельних ділянок з незаконного володіння відповідачів та визнання на них права власності за державою у порядку ст. 388 Цивільного кодексу України.
Водночас, у цій справі, прокурор звернувся з негаторним позовом у порядку, визначеному ст.391 ЦК України, до нинішніх власників земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою усунення перешкод, які вони створюють власнику - Київській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського призначення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц зазначила, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Оскільки матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача, стосовно якої Позивач просить прийняти судове рішення, а також відповідний спосіб захисту прав та інтересів, обраний Позивачем, відрізняються у справах №363/1759/19 та №363/2566/23, апеляційний суд доходить висновку, що у вказаних справах відрізняється предмет позовів.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що позов Керівника Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави особі: Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» у справі №363/1759/19, пред`явлений у квітні 2019 року і по якому ухвалене рішення суду, та позов Керівника Вишгородської окружної прокуратури, в інтересах держави особі: Київської обласної державної адміністрації у справі, що переглядається (№363/2566/23), який пред`явлений у травні 2023 року, не є тотожними, оскільки у цих справах відмінні підстави позовних вимог. 
При цьому самі по собі вимоги в обох справах, щодо визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 15.10.2008 № 766 в частині передання безоплатно у власність земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання недійсним державних актів на право власності: серії ЯЖ № 692965 виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0307; серії ЯЖ №692966 виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1199 га з кадастровим номером 3221888000:24:003:0014, не свідчать про тотожність позовів та наявність підстав для закриття провадження у цій справі.
За таких обставин,  доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції протиправно закрив провадження у цій справі, незважаючи на те, що предмет позову у справах № 363/1759/19 та № 363/2566/23 є різним, знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390  ЦПК  України, суд-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації - задовольнити.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року- скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                         А. М. Стрижеус
 
Судді:                                                                                                           Л. Д. Поливач
 
                                                                                                                      О. І. Шкоріна