Номер провадження: 22-ц/813/1524/25 
Справа № 501/576/22
Головуючий у першій інстанції Смирнова В.В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря Булацевської Я.В.,
учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 
заінтересована особа - державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сокол Ю.С. 
третя особа - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 21 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Смирнова В.В., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Єфімової Лариси Яківни (третя особа ОСОБА_2 ) на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Ю.С.,-
встановив:
Короткий зміст скарги.
До суду звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Єфімова Л.Я. зі скаргою на рішення державного виконавця якій просить суд:
- визнати дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сокол Юлії Степанівни при примусовому виконанні судового наказу №2-н/501/277/22, який виданий 04.04.2022року Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходів) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2022р. та до досягнення повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо не скасування арешту на нерухоме майно повністю або частково боржника ОСОБА_1 – неправомірними;
- зобов`язати головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сокол Юлію Степанівну частково зняти арешт із майна боржника ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) а саме з:
- БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами) : НОМЕР_3 ;
- Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 .
Скаргу мотивує тим, що головним державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сокол Ю.С. при примусовому виконанні судового наказу №2-н/501/277/22, який виданий 04.04.2022року Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходів) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2022р. та до досягнення повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.05.2022 року розпочато виконавче провадження №68952131.
Своєю постановою від 19.05.2022р. державний виконавець наклав арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках в банківських установах, в розмірі , необхідному для виконання за виконавчим документом.
Постановою від 22.06.2022р. накладений арешт на грошові кошти.
Постановою від 21.06.2022р. накладений арешт на майно, що належить боржнику:
- БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами) : НОМЕР_3 ;
- БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_6 , VIN/номер шасі (кузова, рами) : НОМЕР_7 ;
- Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 .
-Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_8 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 .
Станом на 01.09.2022р. у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 18880 грн. яку він погасив та надалі щомісячно сплачував аліменти у повному обсязі. .
Вартість арештованого майна значно перевищує суму необхідну для виконання рішення про стягнення аліментів. Загальна вартість арештованого майна складає 700000,0 грн.
13.03.2024р. ОСОБА_1 звернувся до із заявою про зняття арешту із майна., однак 01.04.2024р. отримав відповідь про відмову.
Вважає, що державний виконавець порушує його права як власника майна, керуючись ст.. 41 Конституції України, стст.316,317 ЦК України, п.7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» просив задовольнити скаргу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21 травня 2024 року представнику ОСОБА_1 - адвокату Єфімової Ларисі Яківні у задоволені скарги на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сокол Ю.С. – відмовлено у повному обсязі. 
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, щона момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також на момент звернення боржника до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, зокрема про офіційне працевлаштування ОСОБА_1 та можливість звернення стягнення на його заробітну плату, а тому державний виконавець відмовляючи у задоволені такої заяви діяв у відповідності вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Єфімова Л.Я. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 21.05.2024 та ухвалити нове рішення, яким визнати дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сокол Юлії Степанівни, при примусовому виконанні судового наказу № 2-н/501/277/22, що виданий 04.04.2022 Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.02.2022 та до досягнення повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не скасування арешту на рухоме майно повністю або частково боржника ОСОБА_1 – неправомірними.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала Іллічівського міського суду Одеської області є незаконною, ухвалена із порушенням норм матеріального та процесуального права, в основу покладено висновки, які не відповідають матеріалам справи, а відтак дана ухвала підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення суду, яким вимоги ОСОБА_1 мають бути задоволені.
Вказує, що суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 не проаналізував а ні наявність діючих одночасно чотирьох арештів на авто, ні їх вартість, що забезпечує стягнення аліментів.
Зауважу, що заявник не просив суд зняти повністю арешт, а лише частково, що дозволило б забезпечити виконання рішення суду про стягнення аліментів.
Даним обставинам справи судом не надано оцінки та повністю проігноровано, що свідчить про поверховий розгляд справи та не ознайомлення із підставами та доказами, на які посилається заявник.
Зазначає, що діючий арешт одночасно на чотири транспортні засоби є не співмірним засобом забезпечення виконання рішення про стягнення аліментів.
Суд формально підійшов до розгляду вказаної скарги.
Дії державного виконавця по частковому не скасуванню арешту, які визнані ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області законними, є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
Враховуючи те, що по виконавчому провадженню, за яким було накладено арешт, боржник погасив заборгованість із сплати аліментів, наявні чотири арешти на все рухоме майно, що порушує його конституційне право на володіння та розпорядження даним майном, інших виконавчих проваджень, де позивач виступає боржником, на виконанні немає, відтак вважає, що часткове зняття арешту із рухомого майна боржника дозволить скаржнику розпорядитись своїм майном на власний розсуд при цьому залишити забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів діючим арештом на ще 2 авто.
Щодо явки сторін.
Сторони з`явились до суду та надали суду свої пояснення.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, представницю скаржника та державного виконавця, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Колегією суддів встановлено, що Головним державним виконавцем Першого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сокол Ю.С. (надалі державний виконавець) 06.05.2022 року, на підставі судового наказу №2-н/501/277/22, який виданий 04.04.2022 р. Іллічівським міським судом Одеської області, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №68952131 про стягнення аліментів у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходів) але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.02.2022р. та до досягнення донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 (а.с.88).
Листом від 06.05.2022р. вказана постанова про відкриття виконавчого провадження направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.89).
06.05.2022р., державним виконавцем складений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , згідно якого заборгованість по стягненню аліментів при виконанні АСВП №68952131, станом на 01.05.2022р. складає 9720,0 грн. (а.с.165).
01.06.2022р., державним виконавцем складений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , згідно якого заборгованість по стягненню аліментів при виконанні АСВП №68952131, станом на 01.06.2022р. складає 12960,0 грн. (а.с.164).
01.09.2022р., державним виконавцем складений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , згідно якого заборгованість по стягненню аліментів при виконанні АСВП №68952131, станом на 01.09.2022 р. складає 18880,0 грн. (а.с.166).
20.09.2022 р., державним виконавцем складений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , згідно якого заборгованість по стягненню аліментів при виконанні АСВП №68952131, станом на 01.10.2022р.. відсутня (а.с.167).
19.05.2022р. державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржник ОСОБА_1 (а.с.92).
21.06.2022р. державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 (а.с.94).
Листом від 21.06.2022р. постанова про арешт майна боржника від 21.06.2022р. була направлена сторонам виконавчого провадження (а.с.95).
22.06.2022р. державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника (а.с.96).
16.09.2022р. ОСОБА_1 направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників (а.с.98).
16.09.2022р. державним виконавцем винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України (а.с.99). постанова листом від 16.09.2022р. направлена сторонам виконавчого провадження (а.с.100).
16.09.2022р. державним виконавцем винесена постанова про розшук майна боржника (а.с.107).
20.09.2022р. державним виконавцем винесені постанови про: припинення розшуку майна боржника, скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України (а.с.111).
Підставою скасування вказаних постанова слугувало що заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена.

Згідно відповіді на запит №138586859 від 06.05.2022р. до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобі, на ім`я ОСОБА_1 зареєстровані транспортні засоби: БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN/номер шасі (кузова, рами) : НОМЕР_3 ; БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_6 , VIN/номер шасі (кузова, рами) : НОМЕР_7 ; Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_4 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 ; Nissan, реєстраційний номер НОМЕР_8 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 (а.с.128)
24.06.2022р. ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС із заявою в які просив надати йому роз`яснення стосовно того, як сплачувати аліменти та у якій сумі (а.с.146).
14.06.2022р. державний виконавець направив ОСОБА_1 вимогу терміново надати пояснення стосовно причин невиконання рішення суду про сплату аліментів (а.с.150).
30.06.2022р. відділ ДВС направив відповідь боржнику із зазначенням реквізитів сплати аліментів (а.с.148).
19.09.2022р. ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою в якій просив долучити до матеріалів виконавчого провадження квитанцію про сплату заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 22120,0 грн. та скасувати всі вжиті тимчасові обмеження щодо боржника (а.с.153,154).
20.09.2022р. ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою в якій просив зняти арешт із майна, а саме із автомобілів (а.с.155).
Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) відповів ОСОБА_1 що у відповідності до вимог ч.1 п.7 ст.59 Закону України», у зв`язку з неможливістю забезпечення виконання вимог судового наказу №2-н/501/277/22 в інший спосіб, а ніж звернення стягнення на нерухоме майно, повідомило про відсутність підстав скасування заходів примусового виконання, а саме зняття арешту з автомобілів (а.с.157).
ОСОБА_1 , повторно 14.03.2024р., звернувся до відділу ДВС із заявою про зняття арешту з автомобілів (а.с.159-161) на що отримав аналогічну відповідь (а.с.162).
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Звертаючись до суду зі скаргою, Єфімова Л.Я., яка діє в інтересах ОСОБА_1 посилалась на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, що є підставою для зняття арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.
Саме на боржнику лежить тягар доведення, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19, від 23 вересня 2022 року у справі № 554/1119/21.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також на момент звернення боржника до державного виконавця із заявою про зняття арешту з майна, у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, зокрема про офіційне працевлаштування ОСОБА_1 та можливість звернення стягнення на його заробітну плату, а тому державний виконавець відмовляючи у задоволені такої заяви діяв у відповідності вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги, що арешт одночасно на чотири транспортні засоби є не співмірним засобом забезпечення виконання рішення про стягнення аліментів, апеляційний суд відхиляє, оскільки боржник ОСОБА_1 до своєї скарги в суді першої інстанції та апеляційної скарги не надав жодних відомостей відносно автотранспортних засобів боржника, їх технічний стан, оцінка майна та їх вартість не визначені.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи боржник сплатив заборгованість лише після винесення оскаржуваних постанов.
Тим більше, боржник не надав жодних відомостей стосовно того, що виконання рішення суду може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
Будь яких доказів чи клопотань по збір доказів апеляційна скарга не містить.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаної скарги та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо про відсутність правових підстав для задоволення скарги. Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення скарги.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Однак судова колегія не вбачає перешкод для скаржника для звернення до державного виконавця з наданням відповідних доказів технічного стану , вартості та наявності транспортних засобів для врахування державним виконавцем для вирішення питань обгрунтованості арешту на всі транспортні засоби належні скаржнику в подальшому.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 21 травня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 січня 2025 року.

Головуючий суддя                                                        В.В. Кострицький

Судді                                                                         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко