ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1256/23  Номер провадження 33/814/50/25	Головуючий у 1-й інстанції Морозов В. Ю.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2025 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання  Деркач А.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і його представника – адвоката Кириченко Г.В., потерпілої ОСОБА_2 , її представника - адвоката Матвієнка С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на постанову Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 квітня 2024 року,
в с т а н о в и в:
Цією постановою щодо
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.ст.122-4, 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю подій і складів цих адміністративних правопорушень.
Приймаючи таке рішення, місцевий суд дійшов висновку про недостатність у справі доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП.
Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення органом поліції ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 15 червня 2023 року о 16 годині 45 хвилин по вул. Миру, 17/33 у м. Горішні Плавні в порушення вимог п.п.10.9, 2.10 «а» ПДР України, керуючи транспортним засобом «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та вчинив наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen-New Beetle», н.з. НОМЕР_2 , у результаті чого автомобілям було спричинено механічні пошкодження, і затим, вчинивши зазначену ДТП, залишив її місце.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 просить скасувати постанову Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 квітня 2024 року, прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, та вирішити питання щодо застосування ст.38 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що доказами по справі у повному обсязі доведено вчинення  ОСОБА_1 зазначених вище адміністративних правопорушень за наведених у протоколі обставин.
У запереченні адвокат Кириченко Г.В. зазначає про: правильність висновків місцевого суду, оскільки матеріали провадження не містять належних, допустимих і достатніх доказів пошкодження транспортного засобу потерпілої саме належним ОСОБА_1 автомобілем; поєднання закриття справи з одночасним визнанням винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, у зв`язку з чим винуватість особи, яка притягаються до адміністративної відповідальності, не підлягає встановленню у справі, в якій провадження закривається.
Суд апеляційної інстанції заслухав думку потерпілої та її представника про задоволення апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1  і його представника проти доводів апеляційної скарги, дослідив докази, перевірив матеріали провадження, проаналізував доводи апелянта та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.
Диспозицією ст.122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Зазначене вище правопорушення, виходячи зі змісту його об`єктивної сторони, не пов`язане з наявністю потерпілої особи, заподіянням їй будь-якого виду шкоди, а тому  ОСОБА_2 не є потерпілою у провадженні саме за ст.122-4 КУпАП та відповідно не має права на оскарження постанови місцевого суду в частині закриття провадження щодо ОСОБА_1 за ст.122-4 КУпАП.
За таких обставин, оскаржуване судове рішення в наведеній вище частині в апеляційному порядку не переглядається.
Разом з тим, доводи апелянта про безпідставне закриття першою судовою інстанцією провадження щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП є обґрунтованими.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Однак місцевий суд не дотримався вказаних вище вимог закону, належним чином не оцінив доказів по справі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про закриття провадження щодо  ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до вимог п.10.9 ПДР України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 як учасник дорожнього руху (водій) порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження іншого транспортного засобу, за таких обставин.
15 червня 2023 року приблизно о 16 годині 45 хвилин ОСОБА_1 по вул. Миру, 17/33 у м. Горішні Плавні Кременчуцького р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.п.10.9 ПДР України, керуючи транспортним засобом «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності руху та вчинив наїзд на автомобіль «Volkswagen-New Beetle», н.з. НОМЕР_2 , залишений на стоянку. Унаслідок ДТП транспортному засобу «Volkswagen-New Beetle», н.з. НОМЕР_2 , було спричинено механічні пошкодження.
Апеляційний суд зазначені вище дії ОСОБА_1 кваліфікує за ст.124 КУпАП як порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.
Такий висновок підтверджується безпосередньо дослідженими судом апеляційної інстанції належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми та взаємозв`язаними доказами.
Як убачається зі змісту схеми ДТП від 15 лютого 2023 року та фотоматеріалів із місця ДТП, ними зафіксовано розміщення автомобіля «Volkswagen-New Beetle», н.з. НОМЕР_2 , по вул. Миру, 17/33 у м. Горішні Плавні Кременчуцького р-ну Полтавської обл., наявність на ньому механічних пошкоджень правового заднього крила, заднього бампера, лакофарбового покриття та встановлено місце наїзду на вказаний автомобіль у ділянці його правої задньої частини (а.с.5, 10).
Потерпіла ОСОБА_2  в судах першої та апеляційної інстанцій підтвердила те, що 15 червня 2023 року приблизно о 16 годині 45 хвилин по вул. Миру, 17/33 у м. Горішні Плавні Кременчуцького р-ну Полтавської обл. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом із великою швидкістю вчинив наїзд на її автомобіль «Volkswagen-New Beetle», н.з. НОМЕР_2 , який був залишений нею на стоянку. Вона та свідок ОСОБА_3 перебували за декілька метрів від водія ОСОБА_1 , чітко розгледіли його та кричали йому щодо вчиненого зіткнення, але він у відповідь на це «натягнув на очі» головний убір і залишив місце ДТП. Затим ОСОБА_3 відразу ж викликав поліцію та назвав номерний знак вказаного вище транспортного засобу, керуючи яким, ОСОБА_1 здійснив наїзд. Наступного дня у відділі поліції Великий С.П. визнавав свою винуватість у вчиненні зіткнення і в подальшому надав страховій компанії складену ним схему, яка за своїм змістом була аналогічна тій, яку вона ( ОСОБА_2 ) складала.
Свідок ОСОБА_3 (станом на момент апеляційного розгляду помер, що підтвердили обидві сторони провадження, у зв`язку з чим було неможливим забезпечити його допит у суді апеляційної інстанції) в судовому засіданні місцевого суду підтвердив у повному обсязі показання потерпілої про те, що за вказаних вище обставин водій автомобіля марки «Hyundai», рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб потерпілої «Volkswagen-New Beetle», н.з. НОМЕР_2 . Місця для руху автомобіля було достатньо, оскільки інших транспортних засобів, окрім як автомобіля потерпілої, не було. Він (свідок) та  ОСОБА_2  кричали й махали водієві, щоб останній зупинився, але він у відповідь на вказане закрив вікно, «надвинув» головний убір та втік із місця вчиненого правопорушення. Далі він (свідок) одразу ж викликав поліцію, продиктував їй марку, колір і номерний знак автомобіля, водій якого вчинив ДТП. Відповідно ж до складених поліцією матеріалів, у тому числі відібраних на місці ДТП пояснень, цим автомобілем є «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 (а.с.12).
Тобто свідок ОСОБА_3 підтвердив те, що саме водій автомобіля «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на транспортний засіб потерпілої.
Окрім того, як підтвердили потерпіла ОСОБА_2  та свідок  ОСОБА_3 , вони розлучились більше 10 років тому та відповідно з цього часу в сімейних відносинах не перебувають. Також перевіркою матеріалів провадження не встановлено підстав обмовити ОСОБА_1 чи безпідставно ставити йому у вину вчинення правопорушення з боку свідка ОСОБА_3 чи потерпілої, з якою, як підтвердив сам ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, він не був знайомий до моменту ДТП.
Відповідно до висновку експертизи №25898/25899/25900 від 09 лютого 2024 року в умовах наведеної вище дорожньої ситуації водій автомобіля «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 – ОСОБА_1 , повинен був діяти, зокрема, згідно з вимогами п.10.9 ПДР України й технічна можливість запобігти зіткненню для нього визначалась виконанням ОСОБА_1 , у тому числі цих вимог ПДР України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. Дії ОСОБА_1 не відповідали, зокрема, вимогам п.10.9 ПДР України та знаходились із технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Уникнення зіткнення не визначалось діями ОСОБА_2 , а цілком залежало від дій ОСОБА_1 по виконанню, в тому числі вимог п.10.9 ПДР України. У діях ОСОБА_2 невідповідностей вимогам ПДР України, які би з технічної точки знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП, не вбачається (а.с.82-88).
Отже, наведені вище докази підтверджують зміст один одного та у своїй сукупності на основі їх логічного аналізу та взаємозв`язку поза розумним доводять те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом учинив наїзд на автомобіль «Volkswagen-New Beetle», н.з. НОМЕР_2 , порушивши вимоги п.10.9 ПДР України. Порушення ж  ОСОБА_1 цих вимог ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку із вчиненою ним ДТП і спричинило механічні пошкодження транспортному засобу потерпілої. ОСОБА_1 мав можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог 10.9 ПДР України й перевіркою матеріалів провадження не встановлено наявності в нього об`єктивних перешкод для цього.
Але місцевий суд фрагментарно відобразив докази в постанові, не надав їм належної оцінки в сукупності, залишивши поза увагою те, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожен доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції формально зазначив про відсутність достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 при тому, що послідовні показання потерпілої (автомобілю якої було спричинено механічні пошкодження внаслідок наїзду на нього) щодо детальних обставин ДТП у повному обсязі підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_3 , який чітко підтвердив обставини здійсненого ОСОБА_1 наїзду на автомобіль потерпілої, та відповідають даним схеми місця ДТП і фотоматеріалів із місця ДТП, у яких зафіксовано механічні пошкодження її автомобіля внаслідок здійснення наїзду на нього, що утворились від механізму ДТП, підтвердженого потерпілою та свідком.
Окрім того, як убачається з аналізу показань ОСОБА_1 , наданих у судовому засіданні апеляційного суду, ним не заперечується факт того, що він є власником автомобіля «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , і 15 червня 2023 року у вечірній час (приблизно о 16 годині 45 хвилин) керував цим автомобілем по вул. Миру, 17/33 у м. Горішні Плавні Кременчуцького р-ну Полтавської обл. Також ОСОБА_1 підтердив і те, що він повідомляв страхову компанія щодо обставин зазначеної вище ДТП.
Разом з тим, показання ОСОБА_1 з приводу того, що ним не вчинявся наїзд на автомобіль потерпілої підлягають критичній оцінці та спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю викладених вище взаємоузгоджених, підтверджуючих зміст один одного доказів (показань потерпілої, свідка, схеми ДТП і фотоматеріалів із місця ДТП), які доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із урахуванням, у тому числі непослідовності показань ОСОБА_1 , який заперечив факт наїзду на автомобіль потерпілої, але в той же час підтвердив те, що він повідомляв страхову компанія щодо обставин наведеної вище ДТП.
Твердження ж адвоката Кириченка Г.В. з приводу того, що винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не підлягає встановленню у справі, в якій провадження закривається, позбавлені підстав.
Так, із системного аналізу положень ст.ст.38, 247 та 280 КУпАП убачається, що закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП можливе за одночасної наявності кількох умов, а саме вчинення чи виявлення адміністративного правопорушення та спливу строку, передбаченого ст.38 КУпАП.
Окрім того, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, а не строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Водночас слід зазначити, що сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження у справі, а тому в цьому випадку встановлення судом факту вчинення особою винної протиправної дії чи допущення винної протиправної бездіяльності, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковим із огляду на вимоги ст.280 КУпАП, за якою орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Тому таке закриття можливе лише в разі вчинення особою протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
До того ж, норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності винуватості особи у його вчиненні, у разі винесення постанови про закриття провадження за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, цей кодекс не містить.
Отже, при вирішенні питання про закриття провадження у справі, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП, суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, містить склад адміністративного правопорушення і особа винувата в його вчиненні. Тільки після цього можливо постановити у визначеному КУпАП порядку відповідне судове рішення.
За змістом ч.2 ст.38 КУпАП, якщо справа про адміністративне правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомча суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Судом апеляційної встановлено, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, ОСОБА_1 вчинив 15 червня 2023 року, тобто трьохмісячний строк, визначений у ст.38 КУпАП, станом на момент апеляційного розгляду закінчився.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржувану постанову в частині закриття провадження щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП належить скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження у справі закрити відповідно до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 задовольнити частково.        
Постанову Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 квітня 2024 року в частині закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП скасувати.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Провадження у справі щодо  ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.
В іншій частині постанову місцевого суду залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                  О.М. Корсун