ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/206/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №709/1470/24 Категорія: 304090000 	Шарая Л.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 січня 2025 року                                                         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді  	Сіренко Ю.В., Василенко Л.І.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.11.2024 (повний текст складено 06.11.2024, суддя в суді першої інстанції Шарая Л.О.) у цивільній справі за позовом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» («ПУМБ») до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, 

в с т а н о в и в :

у вересні 2024 року АТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість у сумі 51 893,22 грн., з яких: за кредитом – 31 664,48 грн.; за процентами – 20 228,74 грн., мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору від 02.11.2019 № 2001442148801,внаслідок чого у неї перед банком утворилася зазначена заборгованість.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.11.2024позов задоволено повністю із вказівкою на те, що позичальник має погасити перед банком заборгованість, що виникла на підставі укладеного кредитного договору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала 05.12.2024 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відхилити позовні вимоги банку.
Вказує, що позивачем не обґрунтовано розмір відсотків по кредиту. Наданий розрахунок не є детальним та не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів, які до справи долучені не були. З цього розрахунку неможливо встановити складові боргу позичальника. 
Позивач не довів зміст публічної пропозиції, яка була надана на ознайомлення позичальнику при укладення договору. При оформленні розстрочки на купівлю побутової техніки відповідачу було видано у конверті картку з кредитним лімітом 3 000 грн. без документів, які б могли бути підписані.
Банк самостійно збільшував розмір основного боргу – списував з рахунку відсотки по кредиту та відносив їх до боргу по тілу кредиту. 

Відзиву до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 02.11.2019 відповідач ОСОБА_1 звернулася до позивача АТ «ПУМБ» із заявою № 2001442148801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 
Підписанням заяви клієнт ОСОБА_1 підтвердила отримання Публічної пропозиції на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) та розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті послуг, які можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може отримати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі, через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку). 
Відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку, встановити кредитний ліміт у сумі 3 000 грн. Розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної карти встановлюються відповідно до умов ДКБЩ в залежності від типу кредитної картки. Реальна річна процентна ставка складає 47,88 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом – 1 257,86 грн., за умови виникнення заборгованості у розмірі 1 000 грн. та наступним її погашенням зі строком 12 місяців рівними платежами (а.с. 9).
Крім цього, відповідачем підписано «Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит». Відповідно до цього Паспорту споживчого кредиту, сторони узгодили суму/ліміт кредиту – 3 000 грн.; строк кредитування – 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін; стандартна процентна ставка – 47,88 %; реальна процентна ставка – 47,88 % (а.с. 9 на звороті).
Факт отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем ні в суді першої інстанції ні при апеляційному перегляді справи не заперечувався.
Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту до договору № 2001442148801 від 02.11.2019, позивач збільшував відповідачу кредитний ліміт із встановленого 02.11.2019 у розмірі 3 000 грн. до: 16.01.2020 – 7 000 грн., 10.07.2020 – 9 100 грн., 19.02.2021 – 17 100 грн., 19.03.2021 – 25 100 грн., 22.04.2021 – 31 800 грн., 27.02.20222 – 31 745 грн., 16.03.2022 – 31 044,37 грн., 13.05.2022 – 31 800 грн. (а.с. 29).
За змістом виписки по особовому рахунку відповідача з 02.11.2019 по 01.07.2024 вбачається, що відповідач систематично використовувала грошові кошти з рахунку на оплату товарів та послуг, здійснювала часткове погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами (а.с. 33-41).
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитну картку з кредитним лімітом та можливістю розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Позивачем на адресу відповідача було надіслано письмову вимогу (повідомлення) від 02.07.2024 про наявну заборгованість в розмірі 51 893,22 грн. та про добровільне виконання зобов`язань, яка залишена останньою без реагування (а.с. 27-28).
Відповідач своєчасно не повернула позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, внаслідок чого станом на 01.07.2024 у неї виникла заборгованість в сумі 51 893,22 грн., а саме: за тілом кредиту – 31 664,48 грн.; за процентами – 20 228,74 грн. (а.с.30-41).
Оскільки досудові вимоги банку про погашення кредитної заборгованості позичальником добровільно задоволені не були, банк звернувся з цим позовом до суду для стягнення наявної кредитної заборгованості.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
На час розгляду справи кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит, є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, сума боргу по тілу кредиту та нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами позичальником наданими доказами не спростовується. 
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як позичальник, отримала кредитні кошти за договором та не повернула їх у визначені строки разом із нарахованими відсотками, отже має непогашену заборгованість, вірно вказав про те, що позовні вимоги про стягнення коштів є обґрунтованими.
При цьому суд першої інстанції вірно встановив суму заборгованості, яка підтверджується матеріалами справи та складає 51 893,22 грн.
З такими висновками суду в цій справі апеляційний суд погоджується повністю, адже вони підтверджуються наявними у справі доказами та ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах та правому регулюванні правовідносин сторін.
При цьому апеляційним судом відхиляються аргументи скаржника про те, що позивачем не обґрунтовано розмір відсотків по кредиту, а наданий розрахунок не є детальним (без зазначення складових частин боргу) та не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів, які до справи долучені не були, оскільки у наданому позивачем розрахунку (а.с.30-32) зазначено суму коштів передану по кредиту, відсоткову ставку для нарахування відсотків та їх розмір, що дає змогу визначити суму кредитної заборгованості за укладеним договором.
Апеляційний суд вважає, що нарахування за таким розрахунком проведено згідно даних заяви відповідача від 02.11.2019 № 2001442148801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій під підпис позичальника було погоджено, зокрема, відсоткову ставку.
Враховуючи погодження основних умов кредитування у підписаній позичальником заяві на оформлення кредиту, зокрема, тіла кредиту, розміру відсотків, а також порядку їх нарахування та сплати (до 30 числа місяця, реальна річна процентна ставка складає 47,88 %) слід відхилити аргументи скаржника про те, що позивач не довів зміст публічної пропозиції, яка була надана на ознайомлення позичальнику при укладення договору та щодо надання відповідачу лише кредитної картки по результатам укладення договору.
Не можна погодитися з аргументами скаржника про те, що банк самовільно збільшував розмір основного боргу, адже за умовами кредитування банк вправі переглядати розмір кредитного ліміту за відсутності заперечень позичальника, як у даному випадку.
Слід врахувати, що матеріали справи не містять доказів наявності заперечень позичальника щодо перегляду банком кредитного ліміту, а також доказів, які б могли свідчити про відсутність надання позичальнику в користування кредитних коштів.
Навпаки, факт користування кредитом відповідач визнає у поданій апеляційні скарзі.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.11.2024 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку з відхиленням вимог апеляційної скарги витрати позивача по оплаті судового збору за апеляційний перегляд справи до відшкодування не підлягають.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – відхилити.
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.11.2024 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Витрати відповідача по оплаті судового збору за апеляційний перегляд справи не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 22.01.2025.

Суддя-доповідач

Судді