ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3781/24  Номер провадження 22-ц/814/737/25	Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2025 року 	м. Полтава  	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянувши у відкритому удовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Грищенка Євгенія Сергійовича, який представляє відповідачку ОСОБА_1 , 
на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року, 
у справі за заявою  ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

21 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області, фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Миргородської міської ради Полтавської області та зобов`язання припинити будівництво споруд, третя особа - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" в особі Миргородського управління експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз".
Разом з позовною заявою подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 проводити подальші будівельні роботи по встановленню споруд (споруди) по АДРЕСА_1 .                                                                        Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
З метою забезпечення позову ОСОБА_2 до Миргородської міської ради Полтавської області, фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Миргородської міської ради Полтавської області та зобов`язання припинити будівництво споруд, третя особа - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" в особі Миргородського управління експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз", - заборонено ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 проводити подальші будівельні роботи по встановленню споруд (споруди) по АДРЕСА_1 .

На вказану ухвалу подана апеляційна скарга адвокатом Грищенком Євгенієм Сергійовичем, який представляє відповідачку ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказану ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, скасувавши заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що заходи забезпечення позову є тотожними предмету позовних вимог, які фактично задоволені оскаржуваною ухвалою, а судом першої інстанції проігноровано вимоги ч. 10 ст. 150 ЦПК України та оскаржувана ухвала постановлена з порушенням принципу адекватності, розумності і співмірності.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив. 

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Згідно ч. 6, п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. 
Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку;  день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У судове засідання до апеляційного суду сторони з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням поважних причин неявки від них не надходило.
Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про розгляд цієї справи у відсутність вказаних осіб.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно копій матеріалів справи, які надійшли до апеляційного суду на запит, 21 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області, фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Миргородської міської ради Полтавської області та зобов`язання припинити будівництво споруд, третя особа - Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" в особі Миргородського управління експлуатації газорозподільної системи акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз".
Разом з позовною заявою подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 проводити подальші будівельні роботи по встановленню споруд (споруди) по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову, може в майбутньому ускладнити виконання рішення суду.
Задовольняючи заяву позивачки про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є оскарження дозвільних документів для розміщення будівництва малих архітектурних форм та тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду.
Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду з огляду на таке.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з вимогами ст.151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
У п. 4 Постанови Пленуму ВСУ України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.                                                                                
       Верховний Суд у постановах від 31 липня 2024 року в справі № 623/2015/21, від 29 липня 2024 року в справі № 761/80/23, від 15 липня 2024 року в справі № 361/5905/23 та інших прийшов до висновку, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.                                                                
       Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).                                
За вимогами п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.        
       Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.                                                                                
У частині 1 ст. 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1).

Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.                                                                
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.                                                                        
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.                
Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.                                                                
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.                                                                        
Під час розгляду заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.                        
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.                                                                                
Такі правові висновки сформульовані Верховний Судом у постановах від 17 червня 2024 року в справі № 644/1482/22, від 01 травня 2024 року в справі № 638/6777/23, від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23, від 11 серпня 2022 року в справі № 522/1514/21 (провадження № 61-19123св21) та інших.                                                
Колегія суддів звертає увагу, що підставою для застосування заходів забезпечення позову може бути встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду.                                                                                
У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.                
Так, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.                                                                        
Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.                        
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивач вважала, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на її користь, проте не довела належними чи допустимими доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.                                
В свою чергу суд, задовольняючи подану позивачкою ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову, також не встановив чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду чи є застосований захід співмірним заявленим вимогам, враховуючи те, що розміщена відповідачами конструкція є тимчасовою спорудою без облаштування фундаменту та може бути перенесена в інше місце.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вищенаведеного, ухвала суду першої інстанції не може вважатись обґрунтованою, і такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374 ч. 1 п. 2, статтею 376 ч. 1 п. п. 3, 4, статтями 382-384 ЦПК України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Грищенка Євгенія Сергійовича, який представляє відповідачку ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 жовтня 2024 року скасувати.       
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак 

Судді Ю.В.Дряниця 

Л.І.Пилипчук