ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2025 р.	Справа № 520/23645/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Бондар С.О., повний текст складено 13.01.25 року по справі № 520/23645/24
          за позовом              ОСОБА_1  
          до             Головного управління Національної поліції в Харківській області                     
          про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 16.08.2024 р. №379-о/с щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з посади старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області з 17.08.2024;
- поновити ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області з 18.08.2024;
- стягнути з ГУНП в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 р відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1  .
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає , що судом порушено норми процесуального та матеріального права, судом при ухваленні оскаржуваного рішення повністю залишено поза увагою та не надано жодної оцінки обставинам, викладеним скаржником у додаткових поясненнях і доказах, долучених до них, а саме, що станом на дату його звільнення зі служби в ГУНП в Харківській області були наявні вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації та досвіду - не тільки вищі, а й рівнозначні. Закон України "Про Національну поліцію" визначив, що поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті (ч.2 ст.68). Натомість, відповідачем було запропоновано скаржнику тільки посади (ще й нижчі) в Куп`янському РВП, і не вжито заходів щодо переміщення скаржника на рівнозначну посаду в іншому органі (закладі, установі) поліції. Крім того, як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, "у секторі реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області була лише одна посада "старший інспектор". І одночасно із цим суд І інстанції зауважує, що відповідно до частини п`ятої статті 68 Закону № 580-VIII переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства. Вважаємо, що саме скаржник мав це переважне право, враховуючи його стаж і досвід роботи, кваліфікацію та досягнення під час служби в поліції. Але тим не менш, відповідач запропонував йому нижчі посади, що залишено поза увагою судом в оскаржуваному рішенні. Окремої уваги заслуговує той факт, що скаржнику було запропоновано 3 вибіркові (рандомні) нижчі посади, і відповідач не ознайомлював його з переліком всіх наявних вакантних посад в органі (закладі, установі) поліції, що залишено поза увагою оскаржуваним рішенням. Просить суд скасувати Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 р. в даній справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника в повному обсязі.
Головне управління Національної поліції в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає її необґрунтованою та безпідставною. Вважає, що суд першої інстанції ретельно дослідив матеріали справи, зробив правильні висновки, підтверджені відповідними доказами, і прийняв законне та обґрунтоване рішення згідно з нормами чинного законодавства. Посилаючись на обставини  та обґрунтування , викладенні у відзиві , просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 без змін.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги , наполягав на її задоволенні.
Колегія суддів, вислухавши суддю – доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 прийнято на службу в поліції, що підтверджується витягом із наказу ГУНП в Харківській області від 07.11.2015 № 31 о/с.
           27 березня 2024 року майора поліції ОСОБА_1 згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч. 1, ч. 8 ст. 65 Закону України “Про Національну поліцію” переміщено на посаду старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, що підтверджується витягом із наказу від 27.03.2024 №131о/с.
Наказом Голови Національної поліції України від 04.06.2024 № 602 затверджено перелік змін у штатах Національної поліції,  відповідно до Переліку (витягу) змін у штатах Національної поліції секторі реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області скорочено посаду старшого інспектора та введено посаду заступника начальника сектору.
17 червня 2024 року майора поліції ОСОБА_1 ознайомлено з наказом Національної поліції від 04.06.2024 № 602 “Про зміни у штатах ГУНП в Харківській області”, яким скорочено його посаду та письмово попереджено, що відповідно до статті 68 Закону України “Про Національну поліцію” про наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення на підставі п. 4 частини 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, у разі не призначення на іншу посаду, що підтверджується попередження про наступне звільнення від 17.06.2024.
           13 серпня 2024 позивачем складений рапорт про те, що йому запропоновані посади інспектора СРПП ВП № 1 Куп`янського РВП, інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Куп`янського РВП та інспектора РВП ГУНП в Харківській області не відповідають його досвіду роботи, освітньому рівню, є нижчими за ту, яку він обіймав, отже згоди на їх призначення він не надав.
           17 серпня 2024 року   ОСОБА_1  звільнено зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 ЗУ "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), що підтверджується наказом від 16.08.2024 №379 о/с.
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправні дії, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з правомірності звільнення позивача зі служби в поліції за п. 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію`з посади старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області з 17.08.2024 згідно наказу ГУНП в Харківській області від 16.08.2024 р. №379-о/с.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з пунктом 17 частини четвертої статті 4 КАС України публічна служба – діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Статтею 60 Закону № 580-VIII визначено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.
Відповідно до частини першої статті 68 Закону № 580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. 
Згідно з частиною другою статті 68 Закону № 580-VIII поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Частиною третьою статті 68 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.
Відповідно до частини п`ятої статті 68 Закону № 580-VIII переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України “Про запобігання корупції” іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Предметом спору у справі, що розглядається, є звільнення позивача із займаної посади за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідно до частини першої статті 68 Закону № 580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
           Так, з матеріалів справи встановлено , що 17 червня 2024 року майора поліції ОСОБА_1 ознайомлено з наказом Національної поліції від 04.06.2024 № 602 “Про зміни у штатах ГУНП в Харківській області”, яким скорочено його посаду та письмово попереджено, що відповідно до статті 68 Закону України “Про Національну поліцію” про наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення на підставі п. 4 частини 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, у разі не призначення на іншу посаду, що підтверджується попередження про наступне звільнення від 17.06.2024.
           13 серпня 2024 позивачем складений рапорт про те, що йому запропоновані посади інспектора СРПП ВП № 1 Куп`янського РВП, інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Куп`янського РВП та інспектора РВП ГУНП в Харківській області. Від запропонованих вакантних посад заявник відмовився у зв`язку з тим, що вони (посади) не відповідають його досвіду роботи, освітньому рівню, є нижчими за ту, яку він обіймав, отже згоди на їх призначення він не надав.
           17 серпня 2024 року   ОСОБА_1  звільнено зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 ЗУ "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), що підтверджується наказом від 16.08.2024 №379 о/с.
Отже, враховуючи те, що з попередженням про наступне звільнення позивач ознайомився 17 червня 2024 року, а звільнений 17 серпня 2024 року,  тобто після спливу двох місяців від дня попередження про таке звільнення, відповідачем дотримано вимоги частини першої статті 68 Закону № 580-VIII.
Згідно з частиною другою статті 68 Закону № 580-VIII поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
З аналізу зазначеної норми Закону № 580-VIII, який є спеціальним законодавством та підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, можна зробити висновок, що останнім не передбачено: обов`язку пропонування поліцейському, посада якого скорочується, іншої посади; здійснення такого пропонування одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі скороченням штатів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 12.11.2024 №520/19398/23.
Отже, Головне управління Національної поліції в Харківській області, з метою забезпечення гарантій для позивача при скороченні посади інспектора не маючи прямого обов`язку щодо пропонування іншої посади, відповідач запропонував позивачу посади в  для подальшого проходження служби в поліції.
          З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано рапорт від 13 серпня 2024 про те, що він відмовляється від запропонованих посад, а саме: інспектора СРПП ВП № 1 Куп`янського РВП, інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Куп`янського РВП та інспектора РВП ГУНП в Харківській області, у зв`язку з тим, що вони (посади) не відповідають його досвіду роботи, освітньому рівню, є нижчими за ту, яку він обіймав, отже згоди на їх призначення він не надав.
          Отже, в аспекті наведених обставин, враховуючи також приписи спеціального законодавства, в частині, в якій унормовано питання персонального письмового попередження поліцейського, посада якого буде скорочена внаслідок реорганізації, за два місяці до такого звільнення, варто зазначити, що такий поліцейський може бути призначений до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, за його згодою, якою позивач щодо запропонованих  вакантних посад у ГУНП рапортом відмовився.
          Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що відповідачем дотримано процедуру звільнення позивача на підставі пункту 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.
Щодо доводів апелянта з посиланням на невиконання відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України. Колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 68 Закону № 580-VIІI врегульовано процедуру призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду, а також порядок пропонування такої посади. 
Згідно висновку , викладеного у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 814/2417/16,  Законом № 580-VIІI передбачено, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільненню підлягають не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені. Наведеними нормами врегульовано процедуру призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду, а також порядок пропонування такої посади.
В постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 420/13741/20 сформульовано такий висновок: “В аспекті наведених обставин колегія суддів наголошує, що спеціальним законодавчим актом, який регулює спірні правовідносини є Закон №     580-VIII, стаття 68 якого визначає порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації”.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 14.12.2023 у справі № 420/13741/20 звернув увагу на те, що 25.09.2019 набрав чинності Закон України від 19.09.2019 № 117-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади” (далі – Закон № 117-IX), яким статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою такого змісту: “Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус”. Указана норма КЗпП України була чинна на час виникнення правовідносин у розглядуваній справі, а отже, на час спірних правовідносин відповідач правомірно керувався нормами Закону № 580-VIII, який регулює статус поліцейських і порядок проходження служби в Національній поліції, у тому числі особливості призначення та звільнення поліцейських. За таких обставин Верховний Суд у справі № 420/13741/20 дійшов висновку, що на час виникнення правовідносин особливості звільнення поліцейських були врегульовані нормами Закону № 580-VIII, а норми КЗпП України у цій частині застосуванню не підлягали.
З урахуванням вищевикладеного зазначає, що статтею 68 Закону № 580-VIII врегульовано процедуру призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду, а також порядок пропонування такої посади.
Тобто, відповідачем не допущено порушення вимог законодавства під час звільнення позивача щодо не виконання ним вимоги статті 49-2 КЗпП України, оскільки відповідачем в силу приписів статті 19 Конституції України та статті 60 Закону № 580-VIII під час звільнення позивача дотримано саме вимоги статті 68 Закону № 580-VIII.
З урахуванням того, що позивачем подано рапорт про відмову від переведення на інші посади, тобто відмову позивача від подальшого проходження служби на одній із запропонованих посад і закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення, відповідач, з огляду на положення частини третьої статті 68 Закону № 580-VIII, правомірно видав спірний наказ від 16.08.2024 р. №379-о/с про звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного суду   від 14.12.2023 у справі № 420/13741/20 та у постанові від 12.11.2024 №520/19398/23.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ є правомірними, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог .
Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як вірно зазначив суд першої інстанції є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення з посади, а відтак підстави для їх задоволення також відсутні.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 січня 2020 року справа № 807/231/17, від 28 листопада 2019 року справа № 120/860/19а, від 04 грудня 2019 у справа № 824/355/17-а.
Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та не узгоджуються із правовим регулюванням спірних правовідносин, позицію щодо чого неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема й у постановах, згаданих вище.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачами не зазначено. Відповідачем наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться у відзиві на позовну заву та були предметом розгляду судом першої інстанції інстанцій та спростовані ним.
Колегія суддів зауважує, що правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
При встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Слід звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово надавала роз`яснення як треба розуміти подібність правовідносин. Втім, у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20, пункт 39) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свої висновки щодо визначення подібності правовідносин, зазначивши таке. На предмет подібності потрібно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність варто також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах зазначених вище в даній постанові.
Зважаючи на вказані судові рішення Верховного Суду, суд апеляційної інстанції не виключає можливості того, що після прийняття судом рішення у цій справі, остання правова позиція Верховного Суду буде незмінною.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору. 
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 по справі № 520/23645/24  залишити без змін.
. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  10.03.2025 року