КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4920/2024  
                                                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            17 липня 2024 року                                                                         м. Київ
                                                                                                             Справа № 755/13386/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
  суддів                                                                        Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря  судового засідання              Дубінкіної М.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Гаврилової О.В., 
у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:
 
У серпні 2021 року позивач Державна іпотечна установа звернувся до суду з позовом до відповідачів   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 13.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра»  та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 51/П/49/2008-840, відповідно до якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 172 837,67 доларів США на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,59% річних, строком до 13 березня 2027 року. 
Згідно з пунктом 1.2. кредитного договору цільове використання кредиту: придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 13 705 штук, емітованих ТОВ «БКФ «Граніт» з номінальною вартістю кожної облігації 43,00 грн з метою фінансування будівництва житлової нерухомості згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів від 28 лютого 2008 року № 31-3/08Б, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «БКФ «Граніт» та договору про резервування приміщення від 28 лютого 2008 року № 95-ПК, що укладений між позичальником та ТОВ «БКФ «Граніт» на підставі якого за позичальником резервується об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; витрати позичальника пов`язані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором. 
Банк свої зобов`язання за кредитним договором в частині надання кредиту виконав. 
13 березня 2008 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та позичальником були укладені: договір застави майнових прав по договору купівлі - продажу цінних паперів № 31-3/08Б; договір застави цінних паперів № 49/2008-92. 
Крім того, 13 березня 2008 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки.
21 травня 2020 року між банком та Державною іпотечною установою укладений договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1436, відповідно до якого позивачу відступлено право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором, договорами застави та договором поруки. 
Пункт 14.1. договору відступлення передбачає, що відкладальною умовою, з якою сторони пов`язують набрання чинності цим договором та перехід прав вимоги за основними договорами від банку до нового кредитора/іпотекодержателя/заставодержателя, є набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Моментом настання відкладальної умови вважається день набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02 червня 2020 року у справі №910/19158/16 була затверджена мирова угода, укладена 21 травня 2020 року між банком та позивачем, яка набрала законної сили 02 червня 2020 року. 
Листом від 05 червня 2020 року №2256/32/4 Державна іпотечна установа повідомила позичальника про факт відступлення прав вимоги та необхідність здійснення всіх платежів новому кредитору, який був отриманий позичальником особисто 17 червня 2020 року. 
Відповідачем порушено умови п. 3.3. кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитом. На виконання п. 4.2.4. кредитного договору Державною іпотечною установою на останню відому зареєстровану адресу місця проживання відповідачів були направлені вимоги № 2662/15/3 від 25 червня 2021 року та №2661/15/3 від 25 червня 2021 року про дострокове повернення кредитних коштів, які повернулися до позивача з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Станом на 16.06.2021 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем складає 600 790,70 грн, з яких: 331 009,10 грн - заборгованість по сумі основного боргу; 243 214,15 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом (набуті станом на 02 червня 2020 року); 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками (за період з 02 червня 2020 року по 16 червень 2021 року). Представник позивача зазначає, що відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.
Враховуючи наведені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року № 51/П/49/2008-840, яка складає 600 790,70 грн, з яких: 331 009,10 грн - заборгованість по сумі основного боргу; 243 214,15 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом (набуті станом на 02 червня 2020 року); 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками (за період з 02 червня 2020 року по 16 червень 2021 року).
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року № 51/П/49/2008-840 в загальному розмірі 552 963,30 грн, з яких: 331 009,10 грн - заборгованість по сумі основного боргу; 195 386,75 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 02 червня 2020 року; 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками за період з 02 червня 2020 року по 16 червня 2021 року. 
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права. 
Вказують, що кошти в сумі 13965,27 грн (пункт 1.5. кредитного договору визначено, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,60% від суми виданих коштів, зазначених в пункті 1.1. за винятком суми виданої на оплату цієї комісії), відображені в меморіальному ордері № 338, ОСОБА_1 в кредит не брав, а сплатив їх власними коштами при отриманні кредиту. При цьому встановлення в договорі такої комісії суперечить положенням абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Така позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц. 
Вказують, що ОСОБА_1 , керуючись пунктом 4.4.1 кредитного договору, достроково виконав свої кредитні зобов`язання, сплативши останній платіж 16.09.2014 року, тобто на 12 років раніше визначеного договором терміну. З метою підтвердження даного факту суду були надані копії відповідних квитанцій. Згідно з квитанціями про сплату кредиту у період з квітня 2008 року по вересень 2014 року ОСОБА_1 сплатив банку 271 718,55 доларів США, з яких тіло кредиту - 170 072, 27 доларів США та відсотки - 101 646,28 доларів США. 
Надана позивачем роздруківка названа «графік погашення кредиту 51 /П/49/2008-840», яку позивач зазначив як додаток до кредитного договору, не є частиною договору, оскільки сторони не підписували графік погашення кредитного договору № 51/П/49/2008-840. Банк ні в день укладання кредитного договору, ні пізніше не надав ОСОБА_1 для ознайомлення та підписання додаток «Графік платежів», і він не міститься у самому кредитному договорі, а виходячи з п. 3.3.1, 3.3.2 кредитного договору саме у графіку мав бути зазначений розмір щомісячного мінімально необхідного платежу за кредитом. 
Позивач у переліку квитанцій, за якими ОСОБА_1 сплачував за кредитом, не вказує квитанцію від 06.08.2009 року № 2 на суму 13 910,00 грн, що в доларовому еквіваленті складає 1 773, 40 доларів США.
Кредитні кошти у сумі 13 965, 27 грн, що еквівалентно 2 765,40 доларам США, за меморіальним ордером № 338 ОСОБА_1 не отримував. Тобто фактично позивач намагається повторно отримати від ОСОБА_1 вже сплачену  при видачі кредиту, комісію за меморіальним ордером № 338, доларовий еквівалент якої 2765, 40 доларів. 
Внаслідок не надання банком графіка платежів до кредитного договору у відповідача не було жодних можливостей дізнатися, що банк насправді буде застосовувати метод розрахунку відсотків відмінний від факт/факт. Різниця між використання фактичних днів у періоді та фіксованих 360 приблизно як 12,8% річних замість 12,59%, враховуючи суми та строки кредиту, суттєво впливає на кінцеву вартість користування кредитом. 
Суд першої інстанції хоч і визнав факт платежу ОСОБА_1 06 серпня 2009 року на суму 13 910,52 грн, який не був зарахований банком та по якому мало відбутись погашення кредитної заборгованості на суму 1 783,40 доларів США, проте вирахував вказану суму не з тіла кредиту станом на дату платежу, а просто відняв від суми нарахованих банком відсотків. 
Від сторони позивача не надходило відзиву на апеляційну скаргу. 
 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Представник позивача Державної іпотечної установи - Стадний Д.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитний договір, який уклали сторони, відповідає вимогам чинного на той час законодавства та вільному волевиявленню сторін. Перед його укладенням позичальник ознайомився з його умовами, що не заперечувалось відповідачем  ОСОБА_1 , висловив волевиявлення, підписавши договір, і тривалий час його виконував, у тому числі й шляхом внесення мінімальних платежів, передбачених додатком 1 до кредитного договору - графіком погашення кредиту, що вбачається як з розрахунку заборгованості, так і з наданих відповідачем ОСОБА_1 квитанцій. 
Станом на дату відступлення права вимоги - 02 червня 2020 року банком здійснено розрахунок заборгованості за договором, з якого вбачається порушення позивальником  ОСОБА_1 умов кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим, станом на вказану дату загальна сума заборгованості складає: 21 411,78 доларів США, що в еквіваленті становить 574 223,25 грн, з яких: 12 342,75 доларів США (331 009,10 грн) - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена; 9 069,03 доларів США (243 214,15 грн) - заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочена (т.1 а.с.47-50).  Крім того, позивачем, як новим кредитором, з 02 червня 2020 року по 16 червня 2021 року нараховані прострочені відсотки за користування кредитом в сумі 26 567,45 грн. (т.1 а.с.10)
Відповідачем ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, забезпеченого порукою ОСОБА_2 , в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.
Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, 06.08.2009 року ОСОБА_1 сплачено первісному кредитору 13 910,52 грн з призначенням платежу - купівля валюти для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 13.03.2008 року № 51/П/49/2008-840, які не включені до розрахунку заборгованості банку. Виходячи з умов кредитного договору, визначених п.3.4., вказана сума підлягає відрахуванню від нарахованої банком заборгованості по процентам за користування кредитом. Тому заборгованість  ОСОБА_1  по сплаті відсотків, в тому числі прострочена, набута станом на 02 червня 2020 року, становить 7285,63 доларів США (9069,03 доларів США - 1783,40 доларів США), що в еквіваленті (відображеному в розрахунку заборгованості -
1 долар США = 26,8181 грн) на дату розрахунку становить 195 386,75 грн.
Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову Державної іпотечної установи до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором, з відповідачів підлягає солідарному стягненню заборгованість в загальному розмірі 552 963,30 грн, з яких: 331 009,10 грн - заборгованість по сумі основного боргу; 195 386,75 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 02 червня 2020 року; 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками за період з 02 червня 2020 року по 16 червень 2021 року.
 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором, проте не може в повній мірі погодитися із визначеним місцевим судом розміром такої заборгованості. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 51/П/49/2008-840, відповідно до якого банк надає позичальнику в тимчасовекористування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 172 837,67 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «Комфортне житло», з відсотковою ставкою за користування кредитом у розмірі 12,59 % річних, строком до 13 березня 2027 року (т. 1 а. с. 11-16). 
Згідно з п. 1.2. кредитного договору цільове використання кредиту: придбанняцінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 13 705 штук, емітованих ТОВ «БКФ «Граніт» з номінальноювартістю кожної облігації 43,00 грн, з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, згідно договору купівлі-продажу цінних паперів від 28.02.2008 року № 31-3/08Б, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «БКФ «Граніт» та договору про резервування приміщення від 28.02.2008 року № 95-ПК, що укладений між позичальником та ТОВ «БКФ «Граніт», на підставі якого за позичальником резервується об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; витрати позичальника пов`язані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором.
У п. 1.5. кредитного договору визначено, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,60% від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.1 за винятком суми виданої на оплату цієї комісії.
Пунктом 3.3.3. кредитного договору визначено, що позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п.п. 3.3.1. цього договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця.
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлені кредитним договором грошові кошти, що підтверджується меморіальним ордером №1 від 13.03.2008 року про перерахування 859 084,91 грн згідно з договором купівлі-продажу облігацій від 28.02.2008 року № 31-3/08Б та меморіальним ордером № 338 від 13.03.2008 року про проведення оплати в сумі 13 965,27 грн з призначенням платежу: комісія за розрахунки згідно з кредитним договором № 51/П/49/2008-840. (т.1 а. с. 22, 23).
13.03.2008 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 13.03.2008 року № 51/П/49/2008-840 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 були укладені: договір застави майнових прав по договору                      купівлі-продажу цінних паперів № 31-3/08Б; договір застави цінних паперів № 49/2008-92 (т. 1 а. с. 24-30). 
13.03.2008 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 13.03.2008 року № 51/П/49/2008-840 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору від 13.03.2008 року № 51/П/49/2008-840, в тому числі: повернути 13.03.2027 року кредит у сумі 172 837,67 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом із розрахунку 12,59 % річних, сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). За умовами договору, поручитель повинен виконати зобов`язання в тому ж порядку, який встановлений для позичальника кредитним договором (т. 1 а. с. 31, 32).
За змістом п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
21.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Державною іпотечною установою укладений договір відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстрований в реєстрі за № 1436, відповідно до якого ПАТ «КБ «Надра» відступлено Державній іпотечній установі належні банку права вимоги до боржників, поручителів тощо , згідно додатку №1 до цього договору (т. 1 а. с. 33-35).
Згідно з додатком № 1 до договору відступлення прав вимоги від 21.05.2020 року до Державної іпотечної установи перейшло, серед іншого, право вимоги до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 за вищевказаними кредитним договором та договором поруки. (т.1 а. с. 36)
Пункт 14.1 договору відступлення прав вимоги від 21.05.2020 року передбачає, що відкладальною умовою, з якою сторони пов`язують набрання чинності цим договором та перехід прав вимоги за основними договорами від банку до нового кредитора/іпотекодержателя/заставодержателя, є - набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Моментом настання відкладальної умови вважається день набрання законної сили ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди.
За цим договором новий кредитор/іпотекодержатель/заставодержатель в день настання відкладальної умови, визначеної п. 14.1. цього договору, набуває всі права за основними договорами. (п. 2. договору відступлення прав вимоги)
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2020 року у справі №910/19158/16 затверджена мирова угода, укладена між ПАТ «КБ «Надра» та Державною іпотечною установою. Ухвала суду набрала законної сили (т. 1 а. с. 37-46).
05.06.2020 року на адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги, яке отримано відповідачем 17.06.2020 року (т. 1 а. с. 51-53).
На підставі п. 4.2.4. кредитного договору Державною іпотечною установою на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені вимоги від 25.06.2021 року про дострокове повернення кредитних коштів, які повернулись без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (т. 1 а. с. 54-66).
 
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором бо законом. (ч. 1 ст. 516 ЦК України)
Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Звертаючись до суду із позовом, Державна іпотечна установа обґрунтовувала свої вимоги тим, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором від 13.03.2008 року № 51/П/49/2008-840, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 16.06.2021 року складає 600 790,70 грн, з яких: 331 009,10 грн - заборгованість по сумі основного боргу; 243 214,15 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом (набуті станом на 02.06.2020 року); 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками (за період з 02.06.2020 року по 16.06.2021 року).
Водночас, відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти вимог позивача, зазначив, що він достроково виконав виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, сплативши останній платіж 16.09.2014 року, у зв`язку із чим у нього відсутня заборгованість за кредитним договором. Відповідач стверджував, що він отримав у кредит суму в розмірі 170 072,27 доларів США, які були конвертовані в 855 123,37 грн, тоді як кошти в сумі 13 965,27 грн , відображенні в меморіальному ордері № 338, він у кредит не брав, а сплатив їх власними коштами при отриманні кредиту. 
Оцінюючи такі доводи відповідача, колегія суддів виходить із наступного. 
Згідно з п. 1.1 кредитного договору від 13.03.2008 року № 51/П/49/2008-840 ВАТ КБ «Надра» зобов`язалося надати позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 172 837,67 доларів США. 
Пунктом 1.5 цього договору сторони визначили, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,60 % від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.1, за винятком суми виданої на оплату цієї комісії. 
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлені кредитним договором грошові кошти, що підтверджується належними та допустимими доказами - меморіальним ордером від 13.03.2008 року № 1 про перерахування 859 084,91 грн згідно з договором купівлі-продажу облігацій від 28.02.2008 року № 31-3/08Б та меморіальним ордером № 338 від 13.03.2008 року про проведення оплати в сумі 13 965,27 грн з призначенням платежу: комісія за розрахунки згідно з кредитним договором № 51/П/49/2008-840 (т. 1 а. с. 22, 23).
При цьому, кошти у розмірі 13 965,27 грн є комісією за переказ банком безготівкових коштів за договором купівлі-продажу облігацій від 28.02.2008 року № 31-3/08Б, оскільки продавець за вказаним договором - ТОВ «БКФ «Граніт» - не був клієнтом банку. 
Разом з цим, відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що комісія у розмірі 13 965,27 грн була сплачена за його власні кошти. 
 
До апеляційної скарги відповідач додав копію меморіального ордеру від 13.03.2008 року № 337 на суму 13 965,27 грн, що еквівалентно 2765,40 доларам США, із призначенням платежу: комісія за розрахунки згідно з кредитним договором     № 51/П/49/2008-840, який, на думку відповідача, підтверджує отримання 2 765,40 доларів США від ОСОБА_1 для перерахунку на користь ВАТ КБ «Надра». 
В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що вказаний меморіальний ордер від 13.03.2008 року № 337 під час підготовки апеляційної скарги знайшла в архівних документах відповідач ОСОБА_2 , яка не брала участь в судовому засіданні в суді першої інстанції через те, що проживала за кордоном України, а потім за межами Києва на заході країни. 
З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважала, що відповідачем наведені поважні причини не подання вказаного доказу до суду першої інстанції, а тому вважала за можливе долучити цей доказ до матеріалів справи на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України. 
Водночас, оцінивши надану відповідачем копію меморіального ордеру від 13.03.2008 року № 337 на суму 2765,4 доларів США, що є еквівалентним 13 965,27 грн, колегія суддів вважає, що такий ордер не підтверджує тих обставин, на які посилається відповідач, як на підставу для відмови у позові, а саме - що зазначена сума комісії була сплачена ним особистими коштами, а не за рахунок кредиту. 
Навпаки, зазначені у меморіальному ордері реквізити вказують на те, що сума комісії була сплачена банком за рахунок наданих ОСОБА_1 кредитних коштів.
Так, у графі «платник» зазначено «Кредит ОСОБА_1 », у графі «одержувач» - «Власна валютна позика банк».
У графі банк платника у меморіальному ордері № 337 зазначено - ВАТ КБ «Надра» Київське РУ,  дебет рахунок № НОМЕР_1 .
Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що цільовим використанням кредиту є :  придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 13705 штук; витрати позичальника пов`язані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором.
Відповідно до п. 3.2 кредитного договору  моментом ( днем) надання кредиту вважається день утворення заборгованості на позичковому рахунку  позичальника № НОМЕР_2 , відкритому у відділенні № 49 філії ВАТ КБ «Надра» ( а.с. 12, т. 1)
Як вбачається із заяви на видачу готівки № 301 від 13 березня 2008 року, позичальник ОСОБА_1 отримав кредитні  кошти на суму 170 072 ,27 доларів США, що в еквіваленті становить 858 864 грн. 96 коп., про що особисто розписався,  із позичкового рахунку № НОМЕР_1 ( а.с. 178, т. 1)
Відповідно до валютного меморіального ордеру № 335 від 13 березня 2008 року, копія якого також надана відповідачем ( а.с. 152 т. 2),  суму кредитних коштів у розмірі 170 072,27 доларів США, що становило еквівалент 858 864 грн. 96 коп., було  отримано ним із позичкового рахунку № НОМЕР_1 .
З викладеного вбачається, що  сплата комісії за розрахунки за кредитним договором від 13 березня 2008 року у розмірі 2765,40 доларів США, що становило еквівалент 13 965 грн. 27 коп., що відбулась із того самого рахунку, що й отримання основної суми кредиту - № 22133485156501, свідчить про те, що комісія була сплачена за рахунок кредитних коштів.
Сума  отриманих  відповідачем кредитних коштів на оплату  цінних паперів  у розмірі 170 072,27 доларів США та сума сплаченої банком комісії за розрахунки - 2765,4 доларів США і становлять загальну суму кредиту, визначену у пункті 1.1 кредитного договору - 172 837,67 доларів США. 
 
Колегія суддів відхиляє доводи відповідачів про те, що встановлення в кредитному договорі комісії суперечить положенням абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору)).
16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України N 3795-VI від 22.09.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що зурахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
 
Водночас, комісія за розрахунки згідно з кредитним договором № 51/П/49/2008-840 у сумі 13 965,27 грн, відображена в меморіальному ордері від 13.03.2008 року № 338 та передбачена умовами кредитного договору, як складова частина тіла кредиту, не є комісією в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не є дією, вчиненою банком на власну користь, або дією, яку позичальник здійснює на користь банку, а є комісією за переказ банком безготівкових коштів за договором купівлі-продажу облігацій від 28.02.2008 року № 31-3/08Б, продавець яких ТОВ «БКФ «Граніт» не був клієнтом банку, а клієнтом ВАТ АБ «Укргазбанк». 
Сторона відповідачів помилково посилається на висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 19.08.2020 року у справі № 641/11984/15-ц, оскільки встановлені судами обставини у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, та у справі №641/11984/15-цне є релевантними. 
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що передбачена умовами договору комісія не є платою за послуги, що супроводжують кредит, а є комісією за переказ банком безготівкових коштів за договором купівлі-продажу цінних паперів. 
Таким чином, судом встановлено, відповідач ОСОБА_1 у порушення умов укладеного кредитного договору на власний розсуд визначив розмір кредиту та сплачував заборгованість, яку розраховував, виходячи лише з частини тіла кредиту, яка була перерахована банком за договором купівлі-продажу цінних паперів ( 170 072,27 доларів США), не враховуючи суму сплаченої банком комісії за рахунок кредитних коштів у розмірі 2765,4 доларів США, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитними зобов`язаннями.
У зв`язку із неналежним виконанням боржником  ОСОБА_1 умов кредитного договору, забезпеченого порукою ОСОБА_2 , у позивача, як у нового кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимагати достроково солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом.
 
Як убачається з наданих позивачем розрахунків станом на16.06.2021 року сума заборгованості відповідачів перед позивачем становить 600 790,70 грн та складається із: 21 411,78 доларів США, що в еквіваленті становить 574 223,25 грн, з яких: 12 342,75 доларів США (331 009,10 грн) - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена; 9 069,03 доларів США (243 214,15 грн) - заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочена (набута станом на 02.06.2020 року), та 26 567,45 грн - прострочена заборгованість за відсотками (за період з 02.06.2020 року по 16.06.2021 року) (т.1 а.с.10, 47-50).
Разом з цим, судом встановлено, що 06.08.2009 року ОСОБА_1 сплачено первісному кредитору 13 910,52 грн з призначенням платежу - купівля валюти для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 13.03.2008 року № 51/П/49/2008-840 (т. 1 а. с. 180), які не включені до розрахунку заборгованості банку. 
Як убачається з матеріалів справи, 12.08.2009 року Національний банк України провів цільовий валютний аукціон, на якому було продано 39 542,00 доларів США 57 банкам, серед яких ВАТ КБ «Надра». Всім банкам, що брали участь у валютному аукціоні, долари США продавались за курсом 7,8 грн за 1 долар (т.1 а.с.181).
Доказів повернення банком ОСОБА_1 13 910,52 грн матеріали справи не містять.
Таким чином, за сплачені ОСОБА_1 банку 06.08.2009 року 13 910,52 грн мало відбутись погашення кредитної заборгованості на суму 1783,40 доларів США, яка не була включена банком до розрахунку заборгованості.
Разом з цим, суд першої інстанції, правильно встановивши зазначені обставини, помилково відняв суму коштів 13 910,52 грн, що еквівалентно 1 783,40 доларам США, у повному обсязі  від нарахованої банком заборгованості по процентам за користування кредитомстаном на кінцеву дату проведення розрахунків банком. 
Колегія суддів дійшла висновку, що зарахування суми в розмірі 1783,40 доларів США мало відбутися у погашення кредитної заборгованості, що існувала станом на серпень 2009 року, а саме: 1733,15 долари США мали бути зараховані у погашення заборгованості за процентами, тоді як 50,25 доларів США - мали бути спрямовані на погашення заборгованості за тілом кредиту, що узгоджується із графіком платежів за кредитним договором. 
Враховуючи те, що за умовами кредитного договору відсотки нараховуються на залишок заборгованості за тілом кредиту, тому зменшення тіла кредиту станом на серпень 2009 року із 159 841,38 доларів США до 159 791,13 доларів США, тобто на суму 50,25 доларів США, призведе до пропорційного зменшення розміру нарахованих відсотків за весь подальший період платежів. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд, здійснивши перерахунок заборгованості відповідачів за кредитним договором від 13.03.2008 року № 51/П/49/2008-840, встановив, що станом на 16.06.2021 року розмір заборгованості складає 551 074,24 грн, з яких: 
- заборгованість за кредитом: 12 342,75 доларів США - 50,25 доларів США = 12 292,5 доларів США, що станом на день розрахунку позивачем заборгованості 02 червня 2020 року за курсом НБУ становить 329 661 грн. 49 коп., 
- простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом:  8998,59 доларів США ( сума перерахованих відсотків на тіло кредиту, зменшене на 50,25 доларів США) - 1733,15 доларів США ( сплачених 06 серпня 2009 року)  = 7265,44 доларів США, що станом на день розрахунку заборгованості позивачем  в еквіваленті по курсу НБУ на 02.06.2020 року становить  194 845 грн. 30 коп.,
- прострочена заборгованість за відсотками за період з 02.06.2020 року по 16.06.2021 року - 26 567 грн. 45 коп.
Вказана заборгованість підлягає солідарному стягненню із відповідачів на користь позивача. 
Доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що уся сплачена 06 серпня 2009 року сума в розмірі 1783,4 доларів США  мала бути зарахована у погашення кредиту ( тіла кредиту), колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи суперечать наявному у матеріалах справи графіку погашення кредиту та розрахунку заборгованості, при порівнянні яких із сумами фактично сплачених коштів на погашення кредиту та відсотків, зазначених у розрахунку заборгованості, апеляційним судом встановлено, що у   серпні 2009 року сума відсотків за користування кредитом мала становити 1733,15 доларів США, відтак, спрямування усієї незарахованої банком суми на погашення кредиту суперечить умовам кредитного договору. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем роздруківка названа «графік погашення кредиту 51/П/49/2008-840», яку позивач зазначив як додаток до кредитного договору, не є частиною договору, оскільки сторони не підписували графік погашення кредитного договору № 51/П/49/2008-840. 
Як із наданого позивачем розрахунку заборгованості (т.1 а.с.47-50), так і з наданих відповідачем  ОСОБА_1 квитанцій (т.2 а.с.6-93) вбачається, що відповідач вносив мінімальні платежі у розмірах, передбачених додатком 1 до кредитного договору - графіком погашення кредиту.
Так, згідно з квитанціями від 09.11.2009 року № 360 (т. 2 а. с. 28), від 10.12.2009 року № 991 (т. 2 а. с. 29), від 09.02.2010 року № 53 (т. 2 а. с. 31), від 09.04.2010 року № 565 (т. 2 а. с. 33), від 09.06.2010 року № 131 (т. 2 а. с. 35), від 06.08.2010 року № 492 (т. 2 а. с. 37), від 09.09.2010 року № 91 (т. 2 а. с. 38) вбачається, що позичальник вносив суми мінімально необхідного платежу, які повністю співпадають із визначеними сумами у графіку погашення кредиту (Додаток № 1 до договору). 
Наведене свідчить про те, що позичальник прийняв такі умови, визначені графіком погашення, та вчиняв дії, спрямовані на реальне настання правових наслідків.
 
Згідно з ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Таким чином, оскаржуване рішення необхідно змінити в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача. 
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 9011,87 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 29.07.2021 року № 16451 (т. 1 а. с. 9).
Таким чином, відповідачі повинні компенсувати позивачу витрати по сплаті судового збору за подання до суду першої інстанції позовної заяви пропорційно сумі задоволених позовних вимог у розмірі по 4132,84 грн (9011,87 грн ? 91,72 % / 2).
За подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції відповідачі сплатили судовий збір у розмірі 13 517,81 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 10.05.2023 року (т. 2 а. с. 151). 
Таким чином, позивач повинен компенсувати відповідачам витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно сумі позовних вимог, у задоволенні якої позивачу відмовлено, - по 559,63 грн (13 517,81 грн ? 8,28% / 2). 
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи положення зазначеної норми, апеляційний суд дійшов висновку, що сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, становить по 3573,21 грн (4132,84 грн - 559,63 грн) з кожного. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2023 року - змінити в частині розміру заборгованості, у зв`язку з чим викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:
Позовні вимоги Державної іпотечної установи до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 51/П/49/2008-840 від 13 березня 2008 року в загальному розмірі 551 074 ( п`ятсот п`ятдесят одна тисяча сімдесят чотири) гривні 24 коп., з яких: 329 661 грн. 49 коп. - заборгованість за кредитом; 194 845 грн. 30 коп. - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 02 червня 2020 року; 26 567 грн. 45 коп. - прострочена заборгованість за відсотками за період з 02 червня 2020 року по 16 червня 2021 року.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Державної іпотечної установи судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3573 грн. 21 коп.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь Державної іпотечної установи судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3573 грн. 21 коп.
 
Відомості про учасників справи:
Позивач - Державна іпотечна установа (ЄДРПОУ: 33304730, місцезнаходження: м.Київ, бульвар Лесі України, буд. 34), 
Відповідач -   ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), 
Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 Повний текст постанови складено 17  січня 2025 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                 Ящук Т.І.

                       Судді:                                                                    Кирилюк Г.М. 

        Рейнарт І.М.