ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9303/24 Справа № 199/2350/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 червня 2024 року в цивільній справі номер 199/2350/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14.11.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №2021392866, відповідно до якого відповідачка отримала кредит на придбання товару. Даний договір є змішаним, в якому містяться елементи різних договорів і позичальнику надано декілька різних послуг - кредитування та видача і обслуговування картки. На підставі заяви-анкети банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб. Відповідно до заяви-анкети визначено умови обслуговування кредитної лінії. Зокрема, за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається заявою-анкетою, Тарифами банку та договором.
24.03.2023 року між АТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, у відповідності до умов якого ТОВ «Брайт Інвестмент» прийняло право грошової вимоги і стало кредитором за кредитними договорами, укладеним між банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників, зокрема, за кредитним договором №2021392866 від 14.11.2018 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 81198,26 грн, з яких: 46000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 35198,26 грн - сума заборгованості за відсотками. 
Позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2021392866 від 14.11.2018 року у розмірі 81198,26 грн та понесені судові витрати.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 червня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» суму заборгованості в загальному розмірі 81198,26 грн, яка складається з наступного: 46000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 35198,26 грн. сума заборгованості за відсотками.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2024 року у справі №199/2350/24 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, розподілити судові витрати по справі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що при оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не з`ясовані в повному обсязі обставини, що мають значення для справи.
Зазначає, що відповідачка систематично вносила кошти на кредитну картку і заборгованості по кредитній картці не мала. В рішенні висвітлена лише позиція позивача, оскільки обґрунтування відповідачки не були враховані взагалі.
Судом не надано уваги доводам відповідачки, що були зазначені нею у відзиві на позовну заяву, запереченні на позовну заяві, заявах про застосування строків позовної давності та наданні доказів 10.07.2024 року.
Вважає, що ОСОБА_1 не було забезпечено право на справедливий суд та повагу до її прав і свобод гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Від ТОВ «Брайт Інвестмент» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, стягнути судові витрати з відповідачки.
З тексту апеляційної скарги вбачається, що підставами для перегляду рішення першої інстанції фактично є незгода з оскаржуваним рішенням. Жодних доводів на спростування оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Твердження відповідачки щодо не отримання кредитного договору є безпідставні, оскільки кредитний договір №2021392866 є змішаним і містяіть елементи різних договорів - кредитування та видача і обслуговування картки. Кредитним договором обумовлена відсоткової ставки, яка становить 5% в місяць. Крім того відповідачкою також було підписано Паспорт споживчого кредиту до договору, з якого вбачається інформація щодо умов надання кредитної лінії.
Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи №127/23910/14-ц (постанова від 23 грудня 2020 року).
Щодо строку позовної давності зазначає, що з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, та набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину та воєнного стану, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено.
Відповідачем не спростовано факт отримання кредитних коштів та не спростовано розмір заборгованості, не надано свого розрахунку заборгованості, тому суд першої інстанції виніс обґрунтоване та законне рішення, з повним та всебічним з`ясуванням обставин справи.
Зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складає 5000,00 грн.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 14.11.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №2021392866 та підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2021392866_CARD (а.с. 12).
В заяві-анкеті про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2021392866_CARD від 14.11.2018 року зазначено, що попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк», ОСОБА_1 виявила бажання оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб – картку МС Gold, картковий рахунок № НОМЕР_1 . За користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами банку та Інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору, на дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць, розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,1% річних.
14.11.2018 року ОСОБА_1 підписано Паспорт споживчого кредиту (а.с. 13-13зв).
Також, ОСОБА_1 підписала розписку про отримання нею картки з терміном дії 09/21, у якій також підтвердила, що ознайомлена з правилами користування карткою та діючими тарифами «ОТП Банк» (а.с. 42).
До позовної заяви додано складений АТ «ОТП Банк» розрахунок заборгованості за договором №2021392866_CARD за період з 14.01.2019 року по 14.03.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість в загальному розмірі 81198,26 грн, з яких: 46000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 35198,26 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 14-25зв).
Зі звіту-рахунку за період з 14.11.2018 року по 24.03.2023 року, складеного АТ «ОТП Банк» 30 листопада 2023 року, вбачається, що кредитодавець АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання виконав та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. При цьому, відповідачка скористалась наданими кредитними коштами, проте зобов`язання належним чином за вищезазначеним договором не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість (а.с. 26-41зв).
З відповіді АТ «ОТП Банк» від 29.12.2021 року на запит представника відповідачки адвоката Коптілова Ю.В. вбачається, що кредитний договір №2021392866 від 14.11.2018 року погашено та закрито, а за договором №2021392866_CARD сума заборгованості станом на 29.12.2021 року складає 56870,13 грн (а.с. 75).
24.03.2023 року між АТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу №24/03/23, у відповідності до умов якого ТОВ «Брайт Інвестмент» прийняло право грошової вимоги і стало кредитором за кредитними договорами, укладеним між банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у реєстрі боржників (а.с. 5- 9зв).
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 81198,26 грн, з яких: 46000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 35198,26 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 10).
16 лютого 2024 року ТОВ «Брайт Інвестмент» направило відповідачці вимогу про погашення кредитної заборгованості (а.с. 43-45).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).
Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що 14.11.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір №2021392866 та підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2021392866_CARD.
В заяві-анкеті про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2021392866_CARD від 14.11.2018 року зазначено, що попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк», ОСОБА_1 виявила бажання оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб – картку МС Gold, картковий рахунок № НОМЕР_1 . За користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами банку та Інформаційним листком, який є невід`ємною частиною та додатком до договору, на дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць, розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,1% річних.
З відповіді АТ «ОТП Банк» від 29.12.2021 року на запит представника відповідачки адвоката Коптілова Ю.В. вбачається, що кредитний договір №2021392866 від 14.11.2018 року погашено та закрито, а за договором №2021392866_CARD сума заборгованості станом на 29.12.2021 року складає 56870,13 грн.
До позовної заяви додано складений АТ «ОТП Банк» розрахунок заборгованості за договором №2021392866_CARD за період з 14.01.2019 року по 14.03.2023 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість в загальному розмірі 81198,26 грн, з яких: 46000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 35198,26 грн - сума заборгованості за відсотками.
Зі звіту-рахунку за період з 14.11.2018 року по 24.03.2023 року, складеного Акціонерним товариством «ОТП Банк» 30 листопада 2023 року, вбачається, що кредитодавець АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання виконав та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. При цьому, відповідачка скористалась наданими кредитними коштами, проте зобов`язання належним чином за вищезазначеним договором не виконала, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.
Таким чином, встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, позивач надав відповідачці кредитні кошти, якими відповідачка користувалась, а також відповідачка була обізнана з умовами кредитного договору, що відображені у анкеті-заяві №2021392866_CARD від 14.01.2019 року, про що свідчить її власноручний підпис.
Відповідачкою не спростовано наведений позивачем розрахунок заборгованості.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по кредитному договору №2021392866_CARD від 14.11.2018 року в розмірі 81198,26 грн.
Щодо доводу апеляційної скарги про неврахування судом поданих відповідачкою документів: заперечення на відповідь на відзив, заяви про застосування строків позовної давності та клопотання про долучення доказів, апеляційний суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що заперечення на відповідь на відзив надійшло до суду першої інстанції 28 червня 2024 року (а.с. 112-121).
Заява про застосування строків позовної давності надійшла до суду першої інстанції 01 липня 2024 року (а.с. 123-132)
Клопотання про долучення доказів надійшло до суду першої інстанції 11 липня 2024 року (а.с. 133-137).
Рішення у справі ухвалено 12 червня 2024 року.
Тобто, зазначені документі надійшли після закінчення судового розгляду, тому правомірно не досліджувались судом першої інстанції.
Відтак, зазначений довід апеляційної скарги є безпідставним.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі. 
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.
Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що позивачем не додано документів на підтвердження понесених ним судових витрат, тому апеляційний суд позбавлений можливості розглянути це питання.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 червня 2024 року – залишити без змін.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу – залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: