Справа №2-180/06                                 Головуючий у 1 інстанції:Мигаль Г.П. 
Провадження №22-ц/811/2600/24                 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретарка: Псярук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Франківського районного суду м. Львова в складі судді Мигаль Г.П. від 29 липня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2024 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – задоволено частково.
Визнано недійсним розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 року.
Визнано дії державного виконавця Губіцького А.О. щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 року неправомірними.
Скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 року.
Визнано незаконними розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року та розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року об 11:33 год.
Визнано дії державного виконавця Ключник В.М. прийняття постанови про арешт коштів боржника у межах ВП №1927287 від 27.03.2023 неправомірними.
Скасовано постанову про арешт коштів боржника у межах ВП №1927287 від 27.03.2023 року.
Відмовлено у задоволенні скарги в іншій частині.
Вказану ухвалу оскаржив Теребовлянський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
В апеляційній скарзі просять ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2024 року скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.
Зазначають, що 02.03.2012 року державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.03.2012 року становила 11280,08 грн, адже відомості про часткове погашення боргу боржником станом на 02.03.2012 не надавались. Квитанції про сплату аліментів у 2008-2010 рр. відображені в подальшому розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що свідчить про надання їх у відділ після 02.03.2012 року. Квитанції відображені, зокрема, у розрахунку станом на 01.01.2013, згідно якого заборгованість по аліментах складає 18844,36 грн. Як свідчать матеріали, боржником аліменти сплачувались не щомісячно, не систематично. Державним виконавцем складено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів з розрахунку розміру середньої заробітної плати для відповідної місцевості, у порядку, встановленому СК України відповідно до ст. 195 СК України. Звертають увагу, що станом на даний час наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 15444,04 грн, що перевищує суму відповідних платежів за 3 місяці. Даний факт підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 20.01.2023 та заявою ОСОБА_2 від 08.06.2023 року. Отже, зняття арешту при наявній заборгованості зі сплати аліментів є незаконним. Зазначають, що 20.01.2023 року об 11:27 виконавчим документом встановлено період, згідно якого слід проводити стягнення аліментів, а саме з 18.02.2006 по 13.04.2022. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який було складено 20.01.2023 року, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом 13.04.2022, тобто за період з 18.02.2006 по 13.04.2022 на дату повноліття дитини складає 15444,04 грн. Оскільки, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття дитини, надалі розрахунок по аліментах не проводився. Зокрема, згідно розрахунку державного виконавця від 20.01.2023 сума сплачена за квітень 2022 року - 6600 грн, включає в себе сплату аліментів згідно квитанції від 20.01.2023 року – 5000 грн, згідно квитанції від 04.04.2022 року - 1600 грн. Вважають, що суд в оскаржуваній ухвалі помилково зазначив, що в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.01.2023 11:27 вбачається, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по виконавчому листу станом на грудень 2021 року становить 16330,500 грн. Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року о 11:33 вбачається, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по виконавчому листу станом на квітень 2022 року становить 20740,75 грн. Помилка суду полягає в тому, що суми зазначені в різних графах, а саме згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.01.2023 об 11:27 сума 16330,50 грн зазначена в графі «Сукупний розмір заборгованості», а в розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року об 11:33 сума 20740,75 грн зазначена в графі «Сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття». Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який здійснено в автоматизованій системі виконавчого провадження, заборгованість по аліментах становить 15444,04 грн. Також 27.03.2023 одночасно із постановою про арешт коштів боржника винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, згідно якої внесено зміни до прізвища, ім`я і по батькові боржника. Зазначають, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є одна і та ж сама особа, а тому відсутні підстави для скасування постанови про арешт коштів боржника.
В судове засідання в зал суду та в режимі відео конференції учасники справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
21.01.2025 представником ОСОБА_1 – ОСОБА_4 подано клопотання про відкладення судового засідання з підстав ознайомлення скаржника з апеляційною скаргою 17.01.2025 року та віддаленості суду від місця знаходження представника скаржника.
Однак колегія суддів вважала таке клопотання безпідставним та відхилила, оскільки представником не наведено будь-яких доводів поважності його чи його довірителя неявки у судове засідання. Віддаленість місця знаходження представника від суду не слід вважати такою поважною причиною, зважаючи на те, що стороні було відомо про судове засідання заздалегідь (принаймні з 17.01.2025 року); м.Тернопіль не слід вважати настільки віддаленим від міста Львова, що унеможливлює явку у судове засідання, про яке стороні стало відомо за п`ять днів, а також у сторони не було перешкод заявити клопотання про участь у судовому розгляді в режимі відео-конференції не у день судового засідання 21.01.2025 року. Окрім цього, отримання апеляційної скарги 17.01.2025 року не унеможливлювало подання відзиву на таку до судового засідання 21.01.2025 року. Окрім цього, стороні було відомо про розгляд справи судом та відкриття 6.09.2024 року апеляційного провадження, принаймні з 9.01.2025 року (коли представником заявника було подано заяву про отримання апеляційної скарги, яка надійшла поштою до суду 17.01.22025 року). 
Також, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
З огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутності учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів скарги, відзиву на скаргу, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 19, 129-1 Конституції України, ст.ст. 18, 260, 447, 450, 451 ЦПК України, ст.ст. 1, 18, 56, 57, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», та задовольняючи скаргу частково,– виходив з того, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2006 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4% всіх видів заробітку щомісячно до повноліття ОСОБА_5 11.04.2006 року державним виконавцем Державної виконавчої служби у Теребовлянському районі Кушнір С.Р. відкрито виконавче провадження №1927287 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7581, виданого 05.04.2006 Франківським районним судом м. Львова. В матеріалах справи містяться розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 року, згідно з яким заборгованість по виконавчому листу станом на 01.03.2012 року становить 11280,08 грн. Із долучених до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 28.10.2008 року сплачено аліменти у сумі 209,60 грн та 15.12.2008 року сплачено аліменти у сумі 209,60 грн; за 2009 рік, зокрема 05.01.2009, 30.03.2009, 21.12.2009 сплачено аліменти на загальну суму 600 грн; за 2010 рік, зокрема 05.10.2010, 15.12.2010 сплачено аліменти на загальну суму 400 грн. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2012 року накладено арешт на майно ОСОБА_3 . Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 11.01.2013 року вбачається, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по виконавчому листу станом на 01.01.2012 року в розмірі 12176,36 грн. Згідно з свідоцтвом про зміну імені від 28.01.2008 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 змінив ім`я на ОСОБА_1 . Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 16.06.2014 року вбачається, що наявна заборгованість по виконавчому листу станом на 01.06.2014 року становить 14321,98 грн. Постановою головного державного виконавця Сергеюк Г.В., відділу Державної виконавчої служби у Теребовлянському районі від 06.06.2014 року, змінено сторону виконавчого провадження з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 . Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 17.04.2015 року вбачається, що наявна заборгованість по виконавчому листу станом на 01.05.2015 року становить 8299,98 грн. Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.04.2015 року вбачається, що наявна заборгованість по виконавчому листу станом на 01.05.2015 року відсутня. В розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року 11:27 вбачається що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по виконавчому листу станом на грудень 2021 року становить 16330,50 грн. Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року 11:33 вбачається, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по виконавчому листу станом на квітень 2022 року становить 20740,75 грн. Скаржником долучено до матеріалів справи копії квитанції від 10.01.2022 року, згідно з якою сплачено аліменти у сумі 1632,00 грн та від 20.01.2023 року згідно з якою сплачено аліменти у сумі 5060,00 грн, які не враховано державним виконавцем у розрахунках заборгованості від 20.01.2023 року. Тому, суд прийшов до висновку, що враховуючи пояснення представника Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині того, що боржник несвоєчасно сплачував аліменти, не з`являвся для надання інформації щодо сплати аліментів, крім того, суд враховує те, що постанова про відкриття виконавчого провадження №1927287, відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", відкрита на підставі виконавчого листа № 2-7581 від 05.04.2006, виданого Франківським районним судом м. Львова, однак суд вважає неправильним складення розрахунку заборгованості без з`ясування повної інформації у стягувача про добровільну сплату аліментів ОСОБА_1 напряму, внаслідок чого при складенні розрахунків від 02.03.2012 року, 20.01.2023 11:27 год. та 20.01.2023 року об 11:33 год. не було враховано наступні суми: за розрахунком від 02.03.2012 року від 28.10.2008 у розмірі 209,60 грн, від 15.12.2008 у розмірі 209,60 грн, за 2009 рік у розмірі 600 грн, за 2010 рік у розмірі 400 грн; за розрахунками від 20.01.2023 року 11:27 год. та від 20.01.2023 року об 11:33 год. у сумі 1600,00 від 04.04.2022 року, та сумі 5000,00 грн від 20.01.2023 року. З огляду на те, що зазначені розрахунки неправильно відображають суми заборгованості, суд вважає їх неправомірними, а тому постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 року та від 27.03.2023 року є неправомірними. Таким чином суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вказаної скарги в частині визнання недійсним розрахунків заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 року, 20.01.2023 року 11:27 та від 20.01.2023 року об 11:33 год., постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 року та від 27.03.2023 року, визнання дій державних виконавців Губіцького А.О. та Ключник В.М. щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 року та від 27.03.2023 року неправомірними. У задоволенні скарги в іншій частині суд відмовив, у зв`язку з тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження №1927287 винесена на підставі виконавчого листа, який виданий на виконання рішення Франківського районного суду м. Львова, яке підлягає обов`язковому виконанню.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими – не доведені, а тому ухвала суду підлягає скасуванню.
17 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа ОСОБА_2 , в якій просив:
– визнати дії державного виконавця Кушнір С.Р. щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 11.04.2006 року неправомірними;
– скасувати постанову про відкриття ВП №1927287 від 11.04.2006 року;
– визнати недійсним Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 року;
– визнати дії державного виконавця Губіцького А.О. щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 року неправомірними;
– скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 року;
– визнати недійсним Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року11:27 год. та Розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року об 11:33 год;
– визнати дії державного виконавця Ключник В.М. про прийняття постанови про арешт коштів боржника у межах ВП №1927287 від 27.03.2023 р. неправомірними;
– скасувати постанову про арешт коштів боржника у межах ВП №1927287 від 27.03.2023 року.
– стягнути з Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати.
Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що 11.04.2006 року державним виконавцем Державної виконавчої служби у Теребовлянському районі Кушнір Святославом Романовичем відкрито виконавче провадження №1927287 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7581, виданого 05.04.2006 р. Франківським районним судом м. Львова про стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4% всіх видів заробітку щомісячно до повноліття ОСОБА_5 . До 05 квітня 2023 року ОСОБА_1 не отримував копій документів ВП №1927287, а про існування виконавчого провадження, його хід та наявність заборгованості-дізнавався зі слів своєї мами - ОСОБА_6 . Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження, ОСОБА_1 вважає дії державних виконавців неправомірними, а винесені ними вказані постанови незаконними. 11.04.2006 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Теребовлянському районі Кушнір С.Р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №1927287 з примусового виконання виконавчого листа N 2-7581, виданого 05.04.2006 р. Франківським районним судом м. Львова про стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4% всіх видів заробітку щомісячно до повноліття ОСОБА_5 . У матеріалах ВП №1927287 відсутня заява стягувача про примусове виконаня виконавчого листа № 2-7581, виданого 05.04.2006 р. Франківським районним судом м. Львова. Відтак постанова про відкриття ВП №1927287 від 11.04.2006 р. винесена державним виконавцем Кушнір С. Р. за відсутності встановлених законом підстав. Всупереч вимогам п. 7.5.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 74/5 від 15.12.99, державним виконавцем не здійснено розрахунку розміру заборгованості з аліментів та не повідомлено про нього сторін одночасно із винесенням постанови про відкриття ВП №1927287 від 11.04.2006 р. та не надіслано копію такої постанови боржнику, чим порушено право ОСОБА_1 на оскарження такої постанови, а тому просив визнати постанову про відкриття ВП №1927287 від 11.04.2006 р. незаконною та такою, що підлягає до скасування. 03.03.2012 державним виконавцем Губіцьким А. О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287. В матеріалах виконавчого провадження знаходиться розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 р, згідно з яким заборгованість по виконавчому листу за період з 01.09.2008 р. по 01.03.2012 р. становить 11280,08 грн. Відомості про сплату вказаної суми аліментів у розмірі 209,60 грн від 28.10.2008 р, у розмірі 209,60 грн від 15.12.2008 р., у розмірі 600 грн за 2009 р., у розмірі; 400 грн за 2010 р. у розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 р. державні виконавцем всупереч положенням Закону України "Про виконавче провадження" та "Інструкції. з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції. України від 02 квітня 2012 року N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, не відображені, що свідчить про невідповідність суми заборгованості, розрахованої державним виконавцем. Вважає розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 р. недійсним. Постановою від 03.03.2012 р. накладено арешт на все рухоме нерухоме майно, що належить боржнику в межах суми звернення стягнення: 11 280,08 грн. Оскільки зазначена сума звернення стягнення визначена на підставі розрахунку 02.03.2012 р., що не відповідає дійсній сумі заборгованості, постанова про арешт майна від 03.03.2012 р. є необґрунтованою. ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця Губіцького А. О. щодо здійснення неправильного розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 р. та прийняття з його урахуванням постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 р. неправомірними, а постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №192 728 7 від 03.03.2012 р. незаконною та такою, що підлягає скасування. 27.03.2023 державним виконавцем Ключник В.М. винесено постанову про арешт коштів боржника у межах ВП №1927287. Постанова про арешт коштів від 27.03.2023 р. мотивована встановленням державним виконавцем заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 15 444,04 грн. В матеріалах виконавчого провадження знаходиться розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 р. 11:27 год., згідно з яким заборгованість по виконавчому листу становить 16 330,50 грн та розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 р. 11:33 год., згідно з яким заборгованість по виконавчому листу становить 20 740,74 грн. Боржником сплачено аліменти у сумі 1 600,00 грн від 04.04.2022 р. та 5 000,00 грн від 20.01.2023 р. Сплата вищезазначених сум аліментів не відображена у жодному із розрахунків від 20.01.2023 р., а тому сума заборгованості, зазначена у них не відповідає дійсності. Відтак вважає розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 р. 11:27 год., та розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 р. 11:33 год. недійсними, а встановлена державним виконавцем згідно постанови про арешт коштів від 27.03.2023 р. заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 15 444,04 грн також обчислена без врахування плачених сум аліментів від 04.04.2022 р. та від 20.01.2023 р., а тому така постанова є необґрунтованою. Відтак дії державного виконавця Ключник В. М. щодо здійснення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 р. 11:27, та розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 р. 11:33 та прийняття постанови про арешт коштів боржника у межах ВП №1927287 від 27.03.2023 р. є неправомірними.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.01.2006 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4% всіх видів заробітку щомісячно до повноліття ОСОБА_5 
11.04.2006 року державним виконавцем Державної виконавчої служби у Теребовлянському районі Кушнір С.Р. відкрито виконавче провадження №1927287 з примусового виконання виконавчого листа №2-7581, виданого 05.04.2006 Франківським районним судом м. Львова. 
В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 року, згідно з яким заборгованість по виконавчому листу станом на 01.03.2012 року становить 11280,08 грн. 
Із долучених до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що  ОСОБА_1  28.10.2008 року сплачено аліменти у сумі 209,60 грн та 15.12.2008 року сплачено аліменти у сумі 209,60 грн; за 2009 рік, зокрема 05.01.2009, 30.03.2009, 21.12.2009 сплачено аліменти на загальну суму 600 грн; за 2010 рік, зокрема 05.10.2010, 15.12.2010 сплачено аліменти на загальну суму 400 грн.
Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2012 року накладено арешт на майно ОСОБА_3 . 
Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 11.01.2013 року вбачається, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по виконавчому листу станом на 01.01.2012 року в розмірі 12176,36 грн. 
Згідно з свідоцтвом про зміну імені від 28.01.2008 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 змінив ім`я на ОСОБА_1 .
Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 16.06.2014 року вбачається, що наявна заборгованість по виконавчому листу станом на 01.06.2014 року становить 14321,98 грн. 
Постановою головного державного виконавця Сергеюк Г.В., відділу Державної виконавчої служби у Теребовлянському районі від 06.06.2014 року, змінено сторону виконавчого провадження з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 . 
Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 17.04.2015 року вбачається, що наявна заборгованість по виконавчому листу станом на 01.05.2015 року становить 8299,98 грн. 
Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.04.2015 року вбачається, що наявна заборгованість по виконавчому листу станом на 01.05.2015 року відсутня. 
В розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року 11:27 вбачається, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по виконавчому листу станом на грудень 2021 року становить 16330,500 грн. 
Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року 11:33 вбачається, що у ОСОБА_3 наявна заборгованість по виконавчому листу станом на квітень 2022 року становить 20740,75 грн. 
Скаржником долучено до матеріалів справи копії квитанції від 10.01.2022 року, згідно з якою сплачено аліменти у сумі 1632,00 грн та від 20.01.2023 року згідно з якою сплачено аліменти у сумі 5060,00 грн. 
6.02.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Моленем Р.Б. (від імені Адвокатського об`єднання «МОЛЕНЬ, БАГРАНЮК ТА ПАРТНЕРИ») укладено договір про надання правової допомоги №06/02. 
23.03.2023 року представник заявника ОСОБА_1 – ОСОБА_4 , подав заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (а.с. 37, 145).
Скаржник звернувся до суду зі скаргою 17.04.2023, що підтверджується поштовим штемпелем проставленим на конверті (а.с. 39).
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Згідно з ст. 449 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року по даний час), скаргу може бути подано до суду:
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;
б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
З 2006 року до 15.12.2017 року, згідно статті 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду:
- у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; 
- у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. 
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Згідно з ст. 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Статтею 123 ЦПК України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У статті 126 ЦПК України зазначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
З практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що – « ... право на суд, захищене статтею 6 [Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод], було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (980_075) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V)» (цитата п. 51 Рішення ЄСПЛ Юрій Миколайович Іванов проти України від 15.10.2009 року Заява N 40450/04. 
Крім цього, що стосується дотримання процесуальних строків, то слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.
Дійсно, у певних випадках про що йдеться у ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом.
Відповідно до вказаних вище норм закону, суду слід з`ясовувати чи пропущено особою строк на подання скарги та у випадку якщо так чи є підстави для поновлення такого строку. Вказане стосується в особливому порядку випадків коли рішення, дії чи бездіяльність оспорюються через значні проміжки часу, що має місце і у даному випадку.
Як вказано вище особа має право на оскарження дії, рішення чи бездіяльності державного виконавця у стислий десятиденний строк з дня коли вона дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод.
З урахуванням викладеного, слід з`ясувати коли скаржник дізнався або міг дізнатися про виконавче провадження, прийняті постанови про арешт коштів, майна та оголошення заборони на його відчуження, тощо, оскільки у випадку коли особа не дізналась або не могла дізнатись про такі, строк про який йдеться не слід вважати пропущеним.
Щодо вимог про визнання дії державного виконавця Кушнір С.Р. щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 11.04.2006 року неправомірними; скасування постанови про відкриття ВП №1927287 від 11.04.2006 року; визнання недійсним Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 02.03.2012 року; визнання дій державного виконавця Губіцького А.О. щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 року неправомірними; скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у межах ВП №1927287 від 03.03.2012 року; визнання недійсним розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року 11:27 год. та розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 20.01.2023 року об 11:33 год, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1 було відомо про виконавче провадження №1927287 відкрите 11.04.2006 державним виконавцем Державної виконавчої служби у Теребовлянському районі Кушнір С.Р. з примусового виконання виконавчого листа № 2-7581, виданого 05.04.2006 Франківським районним судом м.Львова принаймні з 2008 року та відповідно, як повнолітня, розсудлива особа він міг дізнатися про всі дії, рішення або бездіяльність державного виконавця в рамках такого провадження, а також міг оскаржити їх у десятиденний строк з дня їх вчинення (постановлення, не вчинення). Так, як вказує сам заявник та вбачається з копії виконавчого провадження заявником неодноразово сплачувалися аліменти у рамках провадження з 28.10.2008 року на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Так, у своїй скарзі ОСОБА_1 визнає, що ним сплачувалися аліменти, а саме 28.10.2008 у розмірі 209,60 грн та 15.12.2008 у розмірі 209,60 грн, що підтверджується копіями квитанцій, які містяться у матеріалах виконавчого провадження №1927287. Крім того, з долучених до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 05.01.2009, 30.03.2009, 21.12.2009 сплатив аліменти на загальну суму 600 грн та 05.10.2010, 15.12.2010 на загальну суму 400 грн.
Також, заявником сплачувалися аліменти вкрай рідко, однак протягом всього строку виконавчого провадження. Останні відомі у січні 2023 року, про що вказано вище. Також, з лютого між представником та заявником укладено договір про надання правової допомоги та 23.03.2023 року представник заявника звернувся до виконавчої служби із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Таким чином, відносно вище вказаних вимог ОСОБА_1 пропустив десятиденний строк на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця під час виконання судового рішення (подавши таку 17.04.2023 року) без будь-яких поважних причин, оскільки він як сторона виконавчого провадження; знаючи про таке виконавче провадження; вчиняючи дії за таким (періодично сплачуючи аліменти) не міг не знати про всі виконавчі дії (рішення) у такому провадженні та оскаржити їх у встановленому законом порядку та строки, протилежного не доведено та про будь-які перешкоди не вказано.
Щодо вимог про визнання дій державного виконавця Ключник В.М. про прийняття постанови про арешт коштів боржника у межах ВП №1927287 від 27.03.2023 неправомірними; скасування постанови про арешт коштів боржника у межах ВП №1927287 від 27.03.2023 року, слід вказати на таке.
З матеріалів справи вбачається, що скаржник звернувся до суду зі скаргою 17.04.2023, що підтверджується поштовим штемпелем проставленим на конверті (а.с. 39).
Заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження представник ОСОБА_1 – ОСОБА_4 подав 23.03.2023, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 37, 145). Крім того, в даній заяві представником ОСОБА_1 – ОСОБА_4 зазначено, що у зв`язку із наданням правової допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги №06/02 від 06.02.2023 року у справі щодо стягнення за виконавчим провадженням, виникла необхідність в ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження.
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 достовірно було відомо про виконавче провадження, про що йшлося та він, відповідно знаючи, що є стороною виконавчого провадження міг ознайомитися з таким у будь-який час як особисто так і через представника; міг знати про всі вчинені виконавчі дії та рішення з часу їх вчинення (постановлення), оскільки такі відображені в реєстрі виконавчих проваджень (оскаржувана постанова про реєстр внесена в реєстр 27.03.2023 року о 8 год. 49 хв. і також в той же день надіслана на адреси сторін виконавчого провадження (а.с. 149-150) та відповідно в десятиденний строк відколи довідався (міг довідатися) міг їх оскаржити.
Таким чином,  ОСОБА_1 маючи, також, з лютого 2023 року представника, який подав заяву про ознайомлення з виконавчим провадженням 23.03.2023 року міг ознайомитися з таким як в паперовому вигляді, так і у відповідному реєстрі і знати про всі вчинені в рамках провадження дії (рішення) з часу їх вчинення, зокрема, і з постановою про накладення арешту з 27.03.2023 року.
Те, що представник до 5.04.2023 року чи сам заявник не ознайомилися з таким виключно залежало від їх особистої волі та не вказує на будь-які перешкоди чи неможливість цього і відповідно, як наслідок, вказує на безпідставність звернення зі скаргою 17.04.2023 року з пропуском 10 строку на їх оскарження, який закінчився 6.04.2023 року.
Відповідно, слід вважати, що знаючи про виконавче провадження, заявник відповідно міг дізнатися про всі вчиненні дії та ухвалені рішення державним виконавцем (оскаржені на даний час ним), та як сторона виконавчого провадження реалізовуючи свої права при здійсненні виконавчого провадження і маючи можливість знайомитись з матеріалами таких у будь-який зручний для нього спосіб (особисто шляхом прибуття до державного виконавця чи у електронному вигляді як учасник виконавчого провадження, що має доступ до такого відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №43/5 від 20.05.2003 року) оскаржити їх у передбачений законом строк.
Жодних доводів про будь-які перешкоди, наявність об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали скаржнику подати скаргу у встановлені законом строки – ним не наведено та доказів цього не представлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подана скарга із пропуском строку на її подання та зважаючи на відсутність будь-яких доводів з приводу поважності причин пропуску такого строку, – підлягала залишенню без розгляду.
Доводи скарги ОСОБА_1 про те, що він дізнався про виконавче провадження та постанови про арешт коштів, майна та оголошення заборони на його відчуження лише 05.04.2023 року, жодним чином не свідчить про неможливість його дізнатись про таке раніше та перешкоди у цьому, про що йшлося вище.
Відповідно ухвала суду, якою скарга розглянута по суті підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою скаргу слід залишити без розгляду.
Вказане, також, відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 30 червня 2023 року у справі № 206/1451/19.
Відповідно доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково, ухвалу ж суду, слід скасувати з постановленням нової ухвали, якою скаргу слід залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – задовольнити частково.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 29 липня 2024 року – скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Теребовлянсь кого відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 січня 2025 року.

Головуючий:                                                                 Я.А. Левик

Судді:                                                                 Н.П. Крайник 

М.М. Шандра