Справа № 127/30310/24
Провадження № 22-ц/801/284/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2025 року	Справа № 127/30310/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Матківської М.В., Стадника І.М., 
       розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/30310/24 запозовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2024 року,яке ухвалив суддя Сичук М.М. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 13 листопада 2024 року, 

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 25 лютого 2023 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, на підтвердження чого підписав відповідну анкету-заяву. Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір. 
Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом на 29 серпня 2024 року, позивач нарахував заборгованість за кредитом у розмірі 52053,51 грн, з яких: 34889,81 грн заборгованість за кредитом, 17163,70 грн заборгованість по відсоткам, які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3028 грн. 

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 25 лютого 2023 року в розмірі 34889,81 грн заборгованість за кредитом та судовий збір у розмірі 1 489,59 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надано належні докази на підтвердження зазначених у позові обставин. Підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг А-Банку, ОСОБА_1 погодився на визначені умови кредитування, зобов`язався надалі регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Відповідач регулярно користувався кредитом, отже ознайомився із умовами кредитування та погодився з ними, оскільки укладений договір є договором оферти. Крім того, відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, де ним погоджені усі умови кредитування, строки, процентна ставка та інші умови, що не врахував суд першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 34889,81 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, 25 лютого 2023 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір. Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 

Згідно інформації, викладеній в заяві-анкеті, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та користування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Банк, звертаючись до суду з позовом, надав анкету-заяву від 25 лютого 2023 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, які підписані відповідачем, заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», розрахунок заборгованості за договором, а також витяги з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена», довідку за картами, про відкриття ОСОБА_1 рахунку в НОМЕР_1 та отримання карток, строк дії, довідку за лімітами.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача станом на 29 серпня 2024 року становить 52053,51 грн, з яких: 34 889,81 грн заборгованість за кредитом, 17 163,70 грн заборгованість по відсоткам.

Відмовляючи в стягненні заборгованості по відсоткам в сумі 17163,70 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними. 

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Апеляційним судом встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 25 лютого 2023 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 лютого 2023 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщених на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

Також, варто зазначити, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Викладене узгоджується з висновками викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-131цс19 від 03 липня 2019 року, що згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами інших інстанцій.

Також, колегія суддів вважає безпідставними, посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в Паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, безспірно свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, оскільки анкета-заява не містить жодних відомостей про сам паспорт, як складову цього договору. 

Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20 зробив наступний правовий висновок: «… потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Отже, апеляційний суд вважає, що паспорт споживчого кредиту, з огляду на його правову природу (це не частина кредитного договору, а спосіб повідомлення позикодавця кредитором про наявні пропозиції кредитування) та його зміст - не є підтвердженням досягнення між Банком та позичальником умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки.

Крім того, з наявної у справ копії паспорту споживчого кредиту, яку позивач додав до позовної заяви. Вбачається, що він не містить підпису ОСОБА_1 , а отже факт його ознайомлення банком з пропонованими умовами і варіантами кредитування для здійснення ним свідомого вибору та прийняття рішення є недоведеним.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача процентів за користування коштами, які відповідачу надав банк, є правильним.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 52053,51 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2025 року.

Головуючий                                  Сопрун В.В.

Судді                                          Матківська М.В.

                                                               Стадник І.М.