ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/13417/24		
Провадження № 22-ц/821/187/25		
Категорія: скарга на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
заявник :  ОСОБА_1 , 
представник заявника : адвокат Шаригіна Наталія Миколаївна,
особа яка подає апеляційну скаргу:  ОСОБА_2 ,
представник ОСОБА_2 : адвокат Стойко Анатолій Юрійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Стойко Анатолія Юрійовича на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року (постановлену під головуванням судді Пересунька Я.В. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст ухвали складено 11 листопада 2024 року) у справі за заявою  ОСОБА_3 про забезпечення позову до звернення до суду із позовом , -

в с т а н о в и в :

11 листопада 2024 року ОСОБА_1  звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до звернення до суду з позовом.
В обґрунтування поданої заяви зазначає, що вона, а також ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
06.06.2019 батько зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 .
Вказує, що батько та ОСОБА_2 постійно разом не проживали, зареєстровані за окремими адресами, спільного господарства не вели, оскільки батько перебував у тяжкому хворобливому стані, постійно перебував на лікуванні у відповідних закладах охорони здоров`я, що підтверджується медичними документами.
Крім того, 9.11.2023 ОСОБА_2 подала до Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву про розірвання шлюбу, в якій посилалась на те, що вона з ОСОБА_6 не ведуть спільного господарства, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільних дітей немає, їх сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на життя.
Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси позов було задоволено і таке рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 30 січня 2024 року після перегляду судом апеляційної інстанції.
Однак, зазначає заявниця, до набрання рішенням законної сили шлюб між сторонами було розірвано Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 12 грудня 2023 року за спільною заявою сторін, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 12.12.2023 року.
Не дивлячись на наявність справи про розірвання шлюбу у Соснівському районному суді м. Черкаси, вказує ОСОБА_1 , 23.11.2023 та 24.11.2023 ОСОБА_6 були укладені перші договори дарування нерухомого майна на користь ОСОБА_2 .
У грудні 2023 року, в період особливого загострення численних хвороб ОСОБА_6 , у того ж приватного нотаріуса було укладено інші договори дарування майна ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 .
Дійсність указаних договорів викликає у заявниці обґрунтовані сумніви, з урахуванням стану здоров`я ОСОБА_6 та відносин, що склались між ним та ОСОБА_2 .
Зокрема, зазначає ОСОБА_1 , вона сумнівається щодо того, що батько розумів суть і значення вчинюваних ним правочинів, чи вчинялись вони безпосередньо ним та чи було відомо приватному нотаріусу Романій Н.В. про наявність спору про розірвання шлюбу у суді.
Вказує, що вона має намір оскаржити укладені від імені її батька договори дарування на користь ОСОБА_2 .
За таких обставин, існують цілком виправдані ризики відчуження набутого ОСОБА_2 за незрозумілих обставин майна, оскільки норми чинного законодавства надають можливість останній, як власнику, розпорядитись подарованим нерухомим майном, що в подальшому унеможливить виконання можливого рішення суду у справі про визнання договорів дарування недійсними.
Вважає, що відчуження ОСОБА_2 будь якого з об`єктів нерухомості призведе до вибуття зі складу майна, відносно якого вона має наміри звертатись до суду з вимогами щодо визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації права власності за вказаними правочинами, що унеможливить задоволення позовних вимог.
На підставі наведеного, ОСОБА_1 просить до звернення до суду із позовом вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження і користування ОСОБА_2 об`єктами нерухомого майна, а саме:
- квартиру АДРЕСА_1 149 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 541294271101.
-земельну ділянку площею 0, 6567 га. з кадастровим номером 7110136700:06:050:0020, та розташований на ній комплекс будівель (автозаправна станція), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2749759871101.
-нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310456771101.
-нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2302139071101.
-комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440335371101.
-земельну ділянку площею 0, 6567 га. з кадастровим номером 7110136700:06:050:0020, та розташований на ній комплекс будівель (автозаправна станція), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2301808471101.
-комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48109271101.
-нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310368171101.
-нежиле приміщення магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2747082971080.
-нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310532371101.
-комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2122306971101.
-квартиру тимчасового проживання АДРЕСА_7 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779698771101.
-нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1925596471101.
-квартиру тимчасового проживання АДРЕСА_9 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779486971101.
-квартиру тимчасового проживання АДРЕСА_10 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779446871101.
-квартиру тимчасового проживання АДРЕСА_11 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779670871101, а також
заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо) щодо вищезазначеного нерухомого майна.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року заяву про забезпечення позову - задоволено частково.
Накладено арешт шляхом встановлення заборони відчуження на належні ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна, а саме:
- квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 541294271101);
-земельну ділянку площею 0, 6567 га. з кадастровим номером 7110136700:06:050:0020, та розташований на ній комплекс будівель (автозаправна станція), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2749759871101);
-нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310456771101);
-нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2302139071101);
-комплекс будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1440335371101);
-земельну ділянку площею 0, 6567 га. з кадастровим номером 7110136700:06:050:0020, та розташований на ній комплекс будівель (автозаправна станція), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2301808471101);
-комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48109271101);
-нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310368171101);
-нежилі приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2747082971080);
-нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2310632371101);
-комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2122306971101);
-квартиру тимчасового проживання АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779698771101);
-нежитлові будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1925596471101);
-квартиру тимчасового проживання АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779486971101);
-квартиру тимчасового проживання АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779446871101);
- квартиру тимчасового проживання АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 779670871101).
В іншій частині заяви про забезпечення позову – відмовлено.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що в разі непред`явлення нею позову до ОСОБА_2 протягом десяти днів, суд скасує ухвалу про забезпечення позову.
Ухвала суду, зокрема, мотивована тим, що між обраним ОСОБА_1 заходом забезпечення позову (накладення арешту та заборони відчуження і користування нерухомим майном) і предметом можливого спору (визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними) є зв`язок, а саме: такий захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання можливого судового рішення про визнання договорів дарування не дійсними, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом встановлення заборони відчуження ОСОБА_2 наведених заявницею ОСОБА_1 об`єктів нерухомого майна у м. Черкаси.
Крім того, за висновками суду, вимога заяви про забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо) щодо вищезазначеного нерухомого майна, задоволенню не підлягає, оскільки є неконкретизованою та охоплюється встановленою забороною відчуження нерухомого майна.
В апеляційній скарзі, поданій на поштове відділення 03 грудня 2024 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Стойко А.Ю., вважаючи, що ухвала прийнята при  неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; із порушенням норм процесуального права, просить ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявником не надано належних та допустимих доказів виконання статей 1268, 1269 ЦК України, а суд першої інстанції не пересвідчився, що між сторонами існує спір.
Вказує, що заявницею при подачі заяви про забезпечення позову приховано від суду обставину укладення 13 грудня 2023 року договору дарування, згідно якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_7 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2844722471080. Про укладення даного договору заявниці відомо, однак питання щодо арешту зазначеного нерухомого майна заявницею не ставиться. Дана обставина безумовно засвідчує, що заявниці було відомо про всі прийняті ОСОБА_6 рішення щодо долі спірного майна.
Посилаючись на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 902/483/18 від 28.08.2019 у справі № 910/449/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, згідно яких суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, проте з матеріалів справи вбачається, що заявницею не надано жодного доказу на підтвердження можливого вибуття майна з власності ОСОБА_2 .
Також адвокат вказує, що судом застосовані заходи забезпечення позову, які не передбачені ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 21 січня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Шаригіна Н.М. вважає обставини, викладені в апеляційній скарзі, такими, які не відповідають дійсності, враховуючи, що апелянтом були спроби здійснити відчуження майна за актами прийому-передачі майна до статутного капіталу ПП «Континіум-Черкаси».
Вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що застосований судом захід забезпечення позову (арешт) не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та предметом позовних вимог. Застосований судом спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом даного спору, відповідає пред`явленим позовним вимогам.
Крім того, зазначаючи про неспівмірність застосованого судом заходу забезпечення позову, апелянт таких своїх тверджень належним чином не обгрунтував, доказів на підтвердження такої позиції суду не надав.
Вказує, що апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду, у зв`язку із чим просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Стойко А.Ю. на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року в повному обсязі.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.  У випадку, якщо закон або договір
не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного
або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод
та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії, заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладення арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 ).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року
у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року
у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає
в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
У постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року у справі № 916/2239/22 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом
в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку
між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року в справі № 201/9686/23.
Згідно висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22, що з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами;  2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду в конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Із матеріалів справи вбачається, що із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 звернулась до суду до подання позову про визнання договорів дарування недійсними.
У заяві про забезпечення позову, на обгрунтування підстав, заявником вказано, що на її думку існують цілком виправдані ризики відчуження набутого ОСОБА_2 за незрозумілих обставин майна, оскільки норми чинного законодавства надають можливість останній, як власнику, розпорядитись подарованим нерухомим майном, що, в подальшому, унеможливить виконання можливого рішення суду у справі про визнання договорів дарування недійсними.
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви, накладення арешту шляхом встановлення заборони відчуження на належні ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна, перелічені в заяві про забезпечення позову, виходячи із того, що такий спосіб забезпечення позову є пропорційним та не буде надмірно обтяжливим для власника.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженні майном.
Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження і користування нерухомим майном, суд першої інстанції виходив із того, що такий захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання можливого рішення суду про визнання договорів дарування не дійсними, проте, не мотивував у чому полягає необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, пов`язані з переходом права власності на спірне майно (відчуження), одночасно із вжиттям заходів забезпечення позову шляхом арешту вказаного майна.  
Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини зазначеної справи, колегія суддів вважає, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є заборона відчуження спірного нерухомого майна, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом права власності на спірне нерухоме майно (відчуження) є законною та обґрунтованою.
Натомість, ухвала суду в частині накладення арешту на спірне майно не відповідає вимогам закону.
Схожі висновки суду викладені у постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №317/2155/21 (провадження №61-15398св21).
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявником ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів виконання статей 1268, 1269 ЦК України, при тому, що суд першої інстанції не пересвідчився, що між сторонами існує спір, є необгрунтованими, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а строк на прийняття спадщини, визначений статтею 1270 ЦК України, на час розгляду даної заяви, не сплинув.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на те, що суд першої інстанції при вирішення питання про забезпечення позову неправильно застосував норми процесуального права в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни у наведеній частині мотивувальної та резолютивної частин ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року шляхом виключення висновків суду про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно.
Оскаржувана ухвала суду у частині вирішених вимог про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом права власності (відчуження) на спірне нерухоме майно, ухвалена з дотримання вимог процесуального закону, тому у зазначеній частині відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 – адвоката Стойко А.Ю.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  представника  ОСОБА_2 - адвоката Стойко Анатолія Юрійовича –задовольнити частково.
Ухвалу  Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2024 року у справі за заявою  ОСОБА_3 про забезпечення позову до звернення до суду із позовом - змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин ухвали висновки суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, зазначене в ухвалі суду.
В решті ухвалу суду  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законом.

Головуюча                 О.В. Карпенко 

Судді                 Л.І. Василенко

               О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлено 23 січня 2025 року/