ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року	Львів	Справа № 380/11304/24 пров. № А/857/19715/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                               Гуляка В.В.
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року (суддя – Ланкевич А.З., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного рішення – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/11304/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                             встановив:

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач-1, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 08.05.2024 року о/р № НОМЕР_1 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести позивача з пенсії на загальних підставах 3-я група, загальне захворювання (по інвалідності) на пенсію державного службовця за віком відповідно до п.12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII та ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723, з 03.05.2024 року, з часу припинення державної служби, та здійснювати виплату пенсії державного службовця на підставі заяви позивача від 01.05.2024 року, зареєстрованої за №3457, з урахуванням доданих довідок: про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням на пенсію) №33-13-01-10-21 від 01.05.2024 року; про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням на пенсію) №522-13-01-10-00-11 від 01.05.2024 року; про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №521-13-01-10-00-11 від 01.05.2024 року та здійснити перерахунок і виплату пенсії державного службовця за період, починаючи з 03.05.2024 року (з часу припинення державної служби). 
Ухвалою суду першої інстанції від 29.05.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (відповідач-2). 
Відповідач-1 позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 в задоволенні позову відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, не відповідністю обставинам справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що не просила здійснювати перерахунку пенсії по інвалідності, яку отримувала на час звернення із заявою у травні 2024 року. Вказує, що зверталась із вимогою про переведення на пенсію державного службовця за віком відповідно до пункту 12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №899-VIII та здійснення перерахунку і виплати пенсії з урахуванням довідок про склад заробітної плати, у зв`язку із тим, що була звільнена з посади державної служби, відтак набула права переходу на пенсію державного службовця. Твердить скаржник, що переведення на пенсію по віку у відповідності до положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №899-VIII не відбулося і пенсія нарахована за вищевказаним законом не виплачувалась. Не погоджується із посиланням суду першої інстанції на п.13-1 Рoзділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2023 №1058-IV та вважає таке безпідставним. Крім цього, вказує, що не подавала заяви про перерахунок пенсії, на час подання заяви від 01.05.2024, отримувала пенсію на загальних підставах по третій групі загального захворювання (інвалідності), а тому не була переведена на пенсію державного службовця. Відтак, вважає, що правомірно звернулася із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» та додала довідки для її призначення. 
За результатами апеляційного розгляду просить апелянт скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задоволити. 
Відповідач-1 подав заперечення на апеляційну скаргу, вважаючи таку безпідставною, а оскаржене рішення суду законним та справедливим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, із 04.03.2020р. отримує пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу», п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу». 
Така пенсія призначена позивачу на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 в справі №1.380.2019.006615. 
Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати на посадах державної служби до 03.05.2024 року. У цей період, на виконання вимог п.13-1 Розділ XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний орган виплачував позивачеві пенсію у розмірі, обчисленому відповідно до цього Закону. 
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 01.05.2024 року щодо проведення перерахунку пенсії у зв`язку із збільшенням заробітної плати (перерахунок пенсії за віком) відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №899-VIII «Про державну службу» (а.с.7). 
Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві. 
За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідач-2 прийняв рішення від 08.05.2024 року о/р № НОМЕР_1 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком» (а.с.24). 
Мотивами відмови вказано те, що «... Гр. ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №899-VIII «Про державну службу». На пенсію відповідно до вказаного Закону заявницю переведено з 04.03.2020 року згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року у справі №1.380.2019.006615. Пенсію обчислено на підставі довідки від 04.03.2020 року №198-13.0-37 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на березень 2020 року; та довідки від 04.03.2020 року №199-13.0-37 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за період з травня 2016 року по лютий 2020 року, виданих Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області. Оскільки заявниця продовжувала працювати на посадах державної служби, виплата пенсії здійснювалася у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви від 01.05.2024 року гр. ОСОБА_1 надала довідку від 01.05.2024 року №521-13-01-10-00-11 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 01.05.2024 року; довідки від 01.05.2024 року №33-13-01-10-21 та №522-13-01-10-00-11 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за період з травня 2019 року по квітень 2024 року, видані Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області. Враховуючи те, що пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №899-VIII «Про державну службу» заявниці вже призначено, і вказаним Законом не передбачено перерахунку пенсій, прийнято рішення гр. ОСОБА_1 у перерахунку пенсії згідно заяви від 01.05.2024 року №3457 та долучених довідок про заробітну плату відмовити, у зв`язку з відсутністю законних підстав». 
Вважаючи вказане рішення від 08.05.2024 про відмову у перерахунку пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції на предмет законності та обґрунтованості в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України. 
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі Закон №3723-ХІІ). 
Статтею 37-1 Закону № 3723, у редакції, чинній до 01.01.2015 встановлено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. 
Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII, статтю 37-1 Закону № 3723 викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України. 
Отже, законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 1 січня 2015 року. 
Пунктами 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» встановлювалося, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом № 3723, визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. 
Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі за текстом Постанова № 1013) пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» виключено, а пункти 5 і 6 викладено в такій редакції: "Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики". 
Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, Постанова № 1013 не містить. 
Відтак, з 01 грудня 2015 року по 01 травня 2016 року чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало, як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону № 3723. При цьому чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону № 3723 не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України. 
Верховною Радою України прийнято новий Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі за текстом Закон № 889), який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням. 
З огляду на набуття із 01.05.2016 чинності Законом № 889, положення Закону № 3723 втратили чинність, у тому числі норми, якими врегульовувалося питання пенсійного забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889). 
Приписами статті 90 Закону № 889 передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Таким чином, з 01.12.2015 початку застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою виключено пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», а пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв`язку з набранням у подальшому чинності Законом № 889, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначениі за статтею 37 Закону № 3723, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців. 
З матеріалів справи слідує, що з 04.03.2020 року позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII. До заяви про призначення пенсії позивачем було додано довідку від 04.03.2020 року №198-13.0-37 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на березень 2020 року; та довідку від 04.03.2020 року №199-13.0-37 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за період з травня 2016 року по лютий 2020 року, видані Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області. 
Таким чином, при призначенні позивачу пенсії державного службовця, було враховано складові заробітної плати визначені у довідках від 04.03.2020 року. 
Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» на підставі її заяви від 01.05.2024 із врахуванням довідок від 01.05.2024 року №521-13-01-10-00-11, від 01.05.2024 року №33-13-01-10-21 та від 01.05.2024 року №522-13-01-10-00-11 (спірне рішення від 08.05.2024 року о/р №913070811734) є те, що позивач скористалась правом на призначення пенсії відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» з 04.03.2020 року, і вказаним Законом не передбачено можливості перерахунку пенсій. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі довідок від 01.05.2024 року №521-13-01-10-00-11, №33-13-01-10-21 та №522-13-01-10-00-11, виданих ГУ ПФУ у Львівській області, оскільки чинним законодавством України не передбачено перерахунку пенсій державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців. 
Виходячи з того, що у зв`язку з набранням чинності з 01.05.2016 року Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII скасовано статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року щодо порядку та умов перерахунку пенсій державним службовцям, а Законом №889-VIII не передбачено проведення перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №3723-XII, тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії згідно зі статтею 37-1 Закону №3723-XII. 
Крім цього, колегія суддів зазначає, що подані позивачем до відповідача довідки від 01.05.2024 року (а.с. 9-12) з метою перерахунку пенсії, видані за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 року за №180/30048 (далі – Постанова №1-3). 
Вказані довідки за зазначеною формою, згідно із пунктом 1 Постанови №1-3, видаються виключно для призначення пенсії згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а не для перерахунку пенсії. 
Проте, позивачу уже була призначена пенсія із 04.03.2020 відповідно до Закону України "Про державну службу". 
Водночас, слід вказати на безпідставність доводів апелянта про те, що вона у травні 2024 не зверталась до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії і не просила провести перерахунок пенсії у звязку із збільшенням заробітної плати, а зверталась із вимогою про переведення на пенсію державного службовця. 
З цього приводу апеляційний суд зазначає, що як видно із змісту заяви від 01.05.2024 року позивач ОСОБА_1 просила здійснити саме перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням заробітної плати, відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.7). 
Спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 08.05.2024 року о/р № НОМЕР_1 відмовлено саме у перерахунку пенсії згідно заяви від 01.05.2024 та доданих довідок від 01.05.2024 (а.с. 24). 
Суд апеляційної інстанції також враховує, що відсутність механізму перерахунку пенсії державним службовцям призначених за статтею 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ була предметом розгляду Конституційного Суду України. 
Так, рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 №3-р/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним) положення підпункту 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII зі змінами. 
Зокрема, в абзаці 4 пункту 5.6 мотивувальної частини даного рішення Конституційний Суд України також констатував, що розміри пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723, на відміну від розмірів пенсій, призначених на підставі інших нормативних актів, не підлягають перерахуванню. 
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що сучасний стан законодавчого врегулювання з перерахунку розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723, є не звичайною законодавчою прогалиною (лакуною), а законодавчим упущенням (legislative omission), наявність якого є порушенням Конституції України. Для розвитку, конкретизації та деталізації приписів статей 3, 8, 24, 46 Основного Закону України перерахунок розмірів пенсій обов`язково має бути внормований у законі, ухваленому Верховною Радою ( п.5.7 даного рішення). 
Конституційний Суд рішенням №3-р/2022 від 23 грудня 2022 року визнав неконституційним підпункт 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення“ Закону №889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону №3723-XII. 
Разом з тим, варто зазначити, що пунктом 2 рішення Конституційного Суду від 23.12.2022 №3-р/2022 також встановлено, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022 зі змінами. 
Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. 
Зважаючи на те, що як на час розгляду справи в суді першої інстанції, так і на час вирішення справи судом апеляційної інстанції в Україні запроваджено та діє воєнний стан, то вказане рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 №3-р/2022 не змінює нормативно-правого регулювання спірних правовідносин та не дає підстав для висновку щодо наявності у позивача підстав для проведення перерахунку розміру пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців. 
Отже, на даний час підпункт 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII не втратив чинності, та підлягає застосуванню. 
Тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що станом на 08.05.2024 року (дата спірного рішення про відмову в перерахунку пенсії) відповідач-2 не порушив вимоги Закону України «Про державну службу» №889-VIII, та обґрунтовано відмовив позивачу у перерахунку пенсії. 
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. 
Отже, зміна механізму нарахування соціальних гарантій повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист. 
В іншому своєму рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 (справа №1-11/2012) Конституційний Суд України вказав, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. 
Принцип щодо встановлення видів і розмірів соціальних послуг та виплат державою з урахуванням її фінансових можливостей закладений, зокрема, і в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). 
Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2). 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі „Ейрі проти Ірландії“ також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії“ від 12 жовтня 2004 року. 
Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з правильним встановленням обставин справи та надання правової оцінки, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що не спростовано доводами апеляційної скарги, а тому немає підстав для задоволення апеляційних вимог. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                           постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в адміністративній справі №380/11304/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль