Номер провадження: 22-ц/813/2787/25 
Справа № 509/4526/24
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є. М.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                 Назарової М.В.,
суддів:                                         Кострицького В.В., Коновалової В.А.,
за участю секретаря                         Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивачка – ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Савчака Ярослава Олеговича
на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року, ухвалене Овідіопольським районним судом Одеської області  у складі: судді Панасенка Є.М. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що з 20 вересня 2020 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В квітні 2024 року подружжя посварилося та перестали спілкуватися, відповідач переїхав жити до себе, а позивач з спільною дитиною залишилися проживати самі. Налагодити стосунки подружжю не вдається, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає.
Тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) на її утримання як дружини, починаючи стягнення з дня подання позову до суду,  тобто з 02 серпня 2024 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Всі судові витрати просила стягнути з відповідача.
29 серпня 2024 року від представника відповідача в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що, викладені в позовній заяві обставини відрізняються від дійсності. Дійсно, у відповідача та позивача є спільна дитина, вони перебувають у шлюбі, проте відповідач ніколи не мешкав із ОСОБА_1 за адресою її реєстрації ( скоріше за все це адреса її батьків), подружжя насправді мешкало на орендованій квартирі, адже у відповідача відсутнє власне житло. Позивачка була проти спільного проживання у батьків, а тому спільно з чоловіком вирішили проживати в орендованій ОСОБА_2 квартирі. Саме відповідач орендував квартиру, та сплачував орендну плату, про що свідчать докази здійснення оплат, додані до відзиву. На ньому як на чоловіку є тягар утримання помешкання, ОСОБА_1 ніколи в цьому участі не приймала та не приймає, проте відповідач не вимагав від дружини фінансової участі у витратах, він завжди намагався вирішити всі питання самостійно, за можливості допомагаючи і ОСОБА_1 та дитині. Наскільки відомо відповідачу, у дружини є періодичні заробітки, які він вважає як відносно постійну діяльність, а тому дохід у неї все таки є. Відповідач є сиротою, мати померла, із батьком він не підтримує зв`язок, хоча в майбутньому у відповідача може виникнути обов`язок фінансової допомоги батьку. Усі витрати на своє життя він несе сам, ніхто відповідачу не допомагає. У той же час, у позивача є мати і батько, та вона одразу до них переїхала після виникнення непорозумінь, і саме вона надають їй фінансову допомогу, а ОСОБА_2 в таких випадках ніхто не може допомогти. Крім того, насправді не чоловік залишив сім`ю, а якраз сама позивачка покинула його та не дає батьку спілкуватися з дитиною.
Зазначає, що позивачці достеменно відомо, що із 01 травня 2024 року її чоловік через нестабільну фінансову ситуацію був вимушений підписати контракт та піти на військову службу як контрактник. Відповідач пояснив дружині, що незважаючи на його службу у лавах ЗСУ, його дохід не буде високим, адже він був на навчаннях, а крім того оскільки він не мобілізований, а саме контрактник, то йому необхідно самостійно придбати військове спорядження. Проте дружина чомусь переконана, що він повинен отримувати великі виплати, та вимагала від нього повного доступу до його фінансів із можливістю безумовного контролю та користування його фінансами, проте таке б призвело до неконтрольованих витрат і з рештою могло б вплинути на життєздатність ОСОБА_2 . Коли ж він мав змогу надати фінансову допомогу, дружина ігнорувала його, і не надавала реквізити для грошового переказу для хоч якоїсь допомоги, тому відповідач здійснював перекази на рахунок її матері.
Крім того представник відповідача звертає увагу суду, що додатки до позову взагалі не містять належних, достовірних та достатніх доказів того, що позивач є непрацездатною особою та дійсно потребує фінансової допомоги від чоловіка. І що її чоловік може таку фінансову допомогу як вона просить надавати.
Представник наголошує на тому, що ОСОБА_2 не може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини через свій фінансовий стан. У нього померла мати, батько особа пенсійного віку, родичів немає, власного житла немає, служить за контрактом – витрачає гроші на харчування, військове спорядження, крім того має також заборгованість перед банківською установою. Він пішов на службу через погане фінансове становище, та ідеологічні переконання, а тепер його дружина хоче примусово забрати у нього гроші, хоча взагалі не приймає участі у його житті. Позов також не містить жодних доказів того, що відповідач є фізично здоровою, фінансово стабільною особою, яка могла б утримувати позивача на постійній основі. Також сторона відповідача розуміє, що в разі задоволення даного позову, позивач буде вимагати й аліменти на утримання дітей, не даючи батьку можливості самостійно здійснювати утримання дітей, заява про видачу судового наказу щодо аліментів уже зареєстрована в суді на цей час. В зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні даного позову, посилаючись на викладені підстави у відзиві.
10 вересня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначила, що все викладене у відзиві взагалі не відноситься до предмету розгляду по даній справі. Також представник зазначила, що позивач крім того, що перебуває у декретній відпустці по догляду за їх спільною з відповідачем дитиною, станом на подачу відповіді на відзив вагітна другою дитиною від відповідача (26 тиждень вагітності), та зрозуміло що вона потребує фінансової допомоги свого чоловіка. Позов просила задовольнити.
07 жовтня 2024 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив сторони позивача. В загальному в даних запереченнях представник відповідача зазначив, що у даному документі жодних аргументів по справі немає, хоча суд приймає рішення саме на підставі всіх доводів та аргументів. Додатково зазначив, що позивач яка потребує фінансової допомоги, нещодавно займалася продажем автомобіля. Ще раз зазначив, що докази того що відповідач може надати фінансову допомогу відсутні взагалі. Позов не містить доказів того, що позивач непрацездатна та довідку про її матеріальний стан, в чому полягає нагальна необхідність її утримання також не доведено. Вкотре в даному документі підкреслив, що відповідач не може надавати фінансову допомогу на утримання дружини. У нього є борг перед банківською установою, він сам себе забезпечує, родичів немає, немає власного житла.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з дня подання позову до суду, тобто з 02 серпня 2024 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку – ІНФОРМАЦІЯ_3 , з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 5000 грн.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Савчака Я.О., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачці відмовити. У разі якщо суд прийде до висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню до 1/20 частини доходів.
Доводами апеляційної скарги є те, що позовна заява підписана особою, яка не мала права підписувати позовну заяву, оскільки ордер виписаний на « ОСОБА_5 », в той час позивач « ОСОБА_1 », не відповідає вимогам ЦПК, не вказано контактні дані відповідача, наявність чи відсутність у сторін електронних кабінетів; суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог при ухваленні оскаржуваного рішення, оскільки позов стосується непрацездатного стану позивача через проживання із позивачем дитини до 3 років, а висновок суду про задоволення позову через те, що позивач надала довідку про перебування на обліку позивачки через вагітність.
Вказує, що позовна заява не містить належних, допустимих, достовірних та доказів, того, що позивачка є непрацездатною особою, потребує фінансовою (матеріальної) допомоги та що відповідач може таку фінансову (матеріальну) допомогу надати.
Суд першої інстанції не дослідив матеріальний стан сторін.
Відповідач зазначає, що втратив матір, не спілкується з батьком-пенсіонером, інших родичів немає, є військовослужбовцем за контрактом, витрачає гроші на харчування, військове спорядження, крім того має також заборгованість перед банківською установою, пішов на службу через погане фінансове становище, не має власного помешкання і вимушений витрачатися на оренду помешкання, є судовий наказ про стягнення з відповідача доходу на дитину.
Усе це свідчить про те, що ОСОБА_2 перебуває в складному матеріальному становищі, у той час як позивач не має якоїсь потреби у коштах чи складнощів у умовах існування.
Судом першої інстанції проігноровано прохання відповідача у відзиві про виклик до суду позивача та надання відповідей на ряд запитань, які мають пряме відношення до справи.
Від представника позивачки – ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначає, що фактичні обставини, доводи та заперечення, які викладені у апеляційній скарзі не входять до предмету доказування в межах даної справи. Не відповідає дійсності, що відповідач винаймає помешкання, в той час він проходить службу за контрактом у Збройних Силах України, що не відповідає дійсності стосовно оренди помешкання, не надано доказів. Позивачка не просто перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а також знаходиться на 39 тижні вагітності другою дитиною від відповідача, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Євтодьєв А.О. підтримав доводи апеляційної скарги.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримав 31.12.2024 1:34:46 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 70 зв, т. 2).
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20 вересня 2022 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 виданим 20 вересня 2022 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 2107 (а.с. 8, т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , виданим 08 лютого 2023 року Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 39 (а.с. 7, т. 1).
Станом на 28 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 спостерігається з приводу вагітності в КНП «Чорноморська лікарня», діагноз – вагітність 25-26 тижнів, згідно довідки лікаря Чорноморської КНП (а.с. 138, т. 1).
Згідно відомостям у паспорті громадянина України, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 . Вказана адреса міститься також в позовній заяві.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, має можливості надавати таку допомогу дружині.
Спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів на утримання матері, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частини друга, четверта, шоста статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Право на аліменти у дружини (чоловіка) виникає як у період шлюбу, так і після його розірвання, а також якщо шлюб не був офіційно зареєстрований.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.
Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України свідчить про право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
Згідно із ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі, на те, що позовна заява підписана особою, яка не мала права підписувати позовну заяву, оскільки ордер виписаний на « ОСОБА_5 », в той час позивач « ОСОБА_1 », є безпідставними, оскільки зазначення ім`я по-батькові позивача в ордері є технічною опискою. Додатковим підтвердженням цього є долучений договір № 101 про надання правничої (правової допомоги) від 31 липня 2024 року.
При цьому, ордер ВН № 1391399 від 01 серпня 2024 року виданий адвокатом Станіславською А.В. на підставі договору № 101 про надання правничої (правової допомоги) від 31 липня 2024 року.
Ордер є самостійним документом, який підтверджує повноваження адвоката, проте за змістом статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер може бути оформлений на підставі вже укладеного договору (зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 910/7398/18, від 05.12.2018 у справі № 9901/736/18, від 01.07.2020 у справі №320/5420/18, від 20.05.2020 у справі №9901/44/19).
Колегія суддів зауважує, що підставою для виникнення правовідносин між адвокатом та клієнтом, є договір, а ордер є письмовим документом, що у випадках, встановлених Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, які вже виникли на підставі відповідного договору. Подібний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 12 листопада 2020 року у справі № 922/743/19, від 13 квітня 2021 року у справі № 903/54/20.
Договір є первинним документом та правочином, щодо якого діє презумпція правомірності в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України.
При цьому саме адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).
Крім того, сама позивачка в суді апеляційної скарги та в суді першої інстанції особисто підтримувала свої позовні вимоги про стягнення аліментів на своє утримання.
Посилання заявника на те, що позивачкою не доведено, що вона є непрацездатною особою, потребує фінансовою (матеріальної) допомоги, не узгоджується із вимогами ч. 4 ст. 84 СК України, відповідно до якої право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Обставину того, що дитина віком до 3-х років проживає із позивачкою, відповідачем не оспорюється, отже на її боці існує передбачена ч. 4 ст. 84 СК України обставина як підстава для стягнення аліментів на утримання дружини по догляду за дитиною до досягненню нею віку 3-х років.
Як не спростовано відповідачем і наявна у нього можливість сплачувати отримання своїй дружині, з якою проживає дитина, до досягнення віку 3-х років.
Така змога у відповідача наявна з огляду на те, що він проходить службу за контрактом, тобто фізично є здоровою особою, забезпеченою самостійним доходом.
Не можуть буті взяті до уваги неодноразові посилання відповідача на те, що він є сиротою, оскільки вказане поняття охоплюється Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» як дитини, в якої померли чи загинули батьки, тобто є застосовним лише до дитини, а також розповсюджується на осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - як особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.
Відповідач є повнолітньою особою, отже можлива наявність у нього певного статусу у певному віці, докази чого він не надає, жодним чином не може впливати на вирішення питання щодо надання передбаченої законом допомозі своїй дружині, з якою проживає дитина віком до 3-х років.
Сам розмір аліментів визначений судом з урахуванням всіх обставин справи та відсутності у відповідача інших осіб, яких він має обов`язок утримувати.
Довід апеляційної скарги про те, що суд вирішував справу з огляду на вагітність дружини, а не перебування на її утриманні дитини віком до 3-х років, спростовується текстом оскаржуваного рішення, в якому суд чітко визначив як підставу для утримання з відповідача на користь дружини аліментів саме проживання із нею дитини.
Фактично зміст вимог апеляційної скарги дублює його відзив на позовну заяву, що враховано судом та дано відповіді на всі ключові питання по справі.
Інші доводи, наведені  відповідачем в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Савчака Ярослава Олеговича залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 31 січня 2025 року.

Головуючий                                                           М.В. Назарова

Судді:                                                                В.В. Кострицький 

В.А. Коновалова