ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 січня 2025 року 	м.Суми	

Справа №592/1178/23 
Номер провадження 22-ц/816/169/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року у складі судді Онайка Р.А., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 09 квітня 2024 року, 
в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січня 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 05 квітня 2019 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання останньою заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №410/6219412-СК. Згідно даної заяви позивач надає позичальнику кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 59200 грн 00 коп.; тип кредиту – кредитна лінія, строк користування 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк; процентна ставка за користування кредитним лімітом – 43,43 %, цільове призначення – на споживчі потреби. Підписавши зазначену заяву-договір №410/6219412-СК від 05 квітня 2019 року, позичальник підтвердила достовірність відомостей, відображених в заяві-договорі, підтвердила факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції AT «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб зі всіма додатками до нього, надала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативних документів банку та надав свою пряму та безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Відповідно до заяви про безготівкове перерахування коштів відповідач просила перерахувати кредитні кошти з її рахунку № НОМЕР_1 відкритого на підставі заяви-договору №410/6219412-СК на вказані реквізити в рамках програми «Рефінансування». Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже, кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за укладеним договором, станом на 16 січня 2023 року заборгованість за заявою - договором №410/6219412-СК від 05 квітня 2019 року (кредитна заборгованість), становить 118823 грн 82 коп.: в т.ч. заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) – 59200 грн 00 коп.; заборгованість по відсоткам (в т. ч. прострочена) – 59623 грн 82 коп., що і просить стягнути з відповідача на свою користь. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року позов АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за заявою-договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість у розмірі 32859 грн 75 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір у розмірі 742 грн 24 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
У доводах апеляційної скарги вказує на те, що при направлені позовної заяви позивач допустив технічну помилку та не додав до позову додаток №2 до протоколу №11-3 засідання тимчасового комітету банку від 21 лютого 2019 року, що введено в дію 01 березня 2019 року, у якому зазначено процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 43,2%. Розрахунок заборгованості проведено за процентною ставкою – 43,20%, відповідач погодилася з таким розміром процентної ставки та певний час вносила кошти на погашення заборгованості. 
Наголошує на тому, що відповідач своїм підписом підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування та обізнаності з цими умовами. 
Заявник апеляційної скарги не погоджується з наведеним судом першої інстанції розрахунком заборгованості за кредитним договором, так як він суперечить умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Натомість наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором повністю відповідає умовам укладеного договору та є належним доказом існування у відповідача кредитної заборгованості у заявленому до стягнення розмірі. 
Відповідачем у встановлений апеляційний судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, а підписана відповідачем заява-договір не містить домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісій, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надана банком типова форма пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка крім іншого не містить частини розділів, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем неправомірно нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами, а тому стягнув з відповідача різницю між фактично отриманими та повернутими коштами. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05 квітня 2019 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_2 було укладено заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №410/6219412-СК (а.с.9), сума бажаного кредитного ліміту 41212 грн 61 коп. Підписавши зазначену заяву-договір №410/6219412-СК від 05 квітня 2019 року, позичальник підтвердив достовірність відомостей, відображених в заяві-договорі, підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції AT «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб зі всіма додатками до нього, надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативних документів банку та надав свою пряму та безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту.
Також, 05 квітня 2019 року відповідачкою було подано позивачу заяву на безготівкове перерахування коштів з рахунку відкритого на підставі заяви-договору №410/6219412-СК від 05 квітня 2019 року за вказаними в заяві реквізитами (а.с.11).
Позивачем кошти в сумі 41212 грн 61 коп. 05 квітня 2019 року перераховано відповідачу за зазначеними реквізитами, що вбачається з виписки по рахунку (а.с. 90 -137).
Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №410/6219412-СК від 05 квітня 2019 року станом на 16 січня 2023 року відповідачу позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 118823 грн 82 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) – 59200 грн 00 коп. та заборгованості по відсоткам (в т. ч. прострочена) – 59623 грн 82 коп. (а.с.23-24), відповідачем розмір заборгованості заперечується, однак свого розрахунку до суду не надано.
Крім того матеріали справи містять підписаний відповідачкою паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо кредиту за карткою «Велика П`ятірка» (а.с.10).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює сторона яка кредитує (в даному випадку АТ «Таскомбанк»).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, у якому сторонами погоджується розмірі кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надана позивачем типова форма публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не містить підпису відповідача, а тому як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору. 
Судом першої інстанції була надана належна оцінка також і паспорту споживчого кредиту, ознайомлення споживача під підпис з яким, є способом підтвердження виконання кредитодавцем переддоговірного обов`язку, та не означає укладення договору про споживчий кредит, а також дотримання його форми, так як в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовою позицією, викладеною Верховним Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.
Таким чином, зважаючи на те, що позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що при підписанні кредитного договору, сторони узгодили нарахування відсотків за користування кредитними коштами у зазначеному позивачем розмірі – 43,20% річних, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих банком відсотків за весь період користування кредитними коштами. 
Заявником до апеляційної скарги були додані нові докази, які не виступали предметом дослідження судом першої інстанції, а саме додатком №2 до протоколу 11-3 засідання тарифного комітету АТ «Таскомбанк» від 21 лютого 2019 року, введеного в дію 01 лютого 2019 року, посилаючись на те, що ці докази не були подані суду першої інстанції у зв`язку з допущеною технічною помилкою. 
Відповідно до ч.ч. 2-3 т. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Верховний Суд у постанові від 24 липня 2024 року у справі №646/857/18 виснував, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
На переконання колегії суддів, неподання позивачем у визначені ст. 83 ЦПК України строки докази, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги не є технічною помилкою та об`єктивною обставиною, у розумінні ч. 3 ст. 367 ЦПК України, що унеможливлювала подання письмового доказу, який був в розпорядженні банку, до суду першої інстанції разом з пред`явленням позову. 
За встановлених обставин, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення. 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов