ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2025 р.	Справа № 629/7532/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2025 (суддя: ТКАЧЕНКО О.А., м. Лозова, Лозівський район, Харківська область) по справі № 629/7532/24
за позовом            ОСОБА_1  
до     Департаменту патрульної поліції      третя особа         Інспектор УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант Васіщев Артем Михайлович 
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Лозівського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту – відповідач), третя особа: інспектор УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант Васіщев Артем Михайлович, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3570808 від 29.11.2024, інспектора УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Васіщева А.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.140 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., а провадження по адміністративній справі закрити.
В обґрунтування позову зазначає, що вищевказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.140 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, обставинами скоєння правопорушення зазначено: 29.11.2024 о 14-50 год. за адресою: Харківська область, м.Лозова, мкрн.1, проводив роботи з облаштування малої архітектурної споруди за допомогою спецтехніки з частковим перекриттям руху та в місці проведення робіт не встановив ТЗОДР у відповідності до ДСТУ 4100-21, 8749-2017, чим порушив п.1.5 ПДР – неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху. Зазначає, що ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, адже ним, як громадянином та фізичною особою, особисто не виконувались будь-які роботи з облаштування малої архітектурної споруди, жодна спецтехніка ним не використовувалась та рух частково не перекривався (фото відповідного об`єкту та прилеглої території додаються детально далі за текстом). Зауважує, що 18 10.2024 відділом містобудування, архітектури та земельних відносин Лозівської міської ради ТОВ «Янтар-2006», код ЄДРПОУ 22640303, видано Паспорт прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торгівельних павільйонів з реалізації продовольчих та промислових товарів біля будинку №22 на мікрорайоні 1 у м.Лозова Харківської області (рішення виконавчого комітету від 10.09.2024 за №1790, реєстраційний №16-2024, копія додається). З огляду на викладене, зрозуміло, що відповідні роботи могли проводитися саме окресленою юридичною особою та/або на замовлення і уповноважених (посадових чи службових) осіб, однак даний факт безпідставно, у порушення норм ст. 2, 7, 245, 248, 251, 280 КУпАП, залишено поза увагою поліцейського Васіщева А.М., яким не з`ясовано детально усі необхідні обставини справи, і взагалі розглянуто менше ніж за 8 хвилин (о 14:50:53 зафіксовано начебто правопорушення згідно оскаржуваної постанови, а вже о 14:58:14 останню винесено). Наголошує, що ОСОБА_1 у виниклих правовідносинах не є учасником дорожнього руху або особою чиї діяння створили небезпеку (як реальну, так і ймовірну) чи перешкоду для руху, загрожували життю або здоров`ю громадян, завдали матеріальних збитків. Взагалі під час будівництва вказаного МАФУ, з огляду на викладені вище обставини справи, 29.11.2024 саме на момент розгляду відповідної справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.140 КУпАП, жодною особою не створено небезпеки чи перешкод для учасників дорожнього руху. Постанову вважає безпідставною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2025 по справі № 629/7532/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третьої особи: інспектора УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта Васіщева Артема Михайловича, про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, суд - залишено без задоволення.
Постанову інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Васіщева Артема Михайловича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3570808 від 29.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.140 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень залишено без змін.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2025 по справі № 629/7532/24 скасувати та задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції про начебто визначення посадовою особою (поліцейським Васіщевим А.М.) штрафу у мінімальному розмірі - є хибними саме через невірне тлумачення ним норм ч.3 ст.140 КУпАП, адже санкція вказаної правової норми не містить так званої «вилки» у визначені розміру штрафу, він є безальтернативним, різниця полягає лише у суб`єкті правопорушення і правильне його визначення є обов`язком уповноваженої особи (та суду при оскарженні відповідного рішення).
Разом із цим, диспозиція ч.3 ст.140 КУпАП також визначає, що порушення нормативів можливі виключно на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах, а не у будь-якому іншому місці чи території, як то газон чи територія поза зовнішнім краєм тротуару/смуги відводу тощо (далі за текстом більш детально).
ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнавав та не визнає (він взагалі не розумів та не розуміє, що саме та на підставі чого від нього вимагав 29.11.2024 поліцейський Васіщев А.М., і це видно на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського), адже ним, як громадянином та фізичною особою, особисто того дня не виконувались будь-які роботи з облаштування малої архітектурної споруди (її вже було давно побудовано), жодна спецтехніка ним особисто не використовувалась та рух частково не перекривався. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.
Одночасно зауважує, що громадянину ОСОБА_1 поліцейським Васіщевим А.М. не роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та взагалі суть інкримінованого правопорушення. Під час так званого «розгляду справи» позивачу не надано можливості реалізувати свої права, зокрема, права на захист та надання доказів. ОСОБА_1 не має юридичної освіти, він не знає у повному обсязі як своїх прав, так і прав поліцейських, а тому не міг на місці події надати кваліфіковану правову оцінку діянням та вимогам працівників поліції, встановити наявність чи відсутність зловживань чи перевищення службових повноважень (влади).
Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що згідно наявного у матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який при цьому не є належним, достовірним та достатнім доказом вини ОСОБА_1 , а взагалі є недопустимим електронним доказом, позивач начебто не спростовує факту виконання робіт з облаштування малої архітектурної споруди за допомогою спеціальної техніки з частковим перекриттям руху та сам запитує у поліцейського, які дорожні знаки йому необхідно встановити на місці виконання цих робіт, – є безпідставними, адже ОСОБА_1 взагалі не розумів суть інкримінованих йому поліцейським Васіщевим А.М. начебто порушень.
При цьому, суд першої інстанції сам зазначає, що позивач є одним із співзасновників та керівником ТОВ «Янтар-2006», код ЄДРПОУ 22640303, тобто є посадовою особою суб`єкта господарювання, якому на праві власності і належить вже раніше побудовані торгівельні павільйони, у т.ч. біля будинку №22 на мікрорайоні 1 у м. Лозова Харківської області (відповідні правовстановлюючі документи наявні у матеріалах справи). Громадянин ОСОБА_1 не є їх власником, також у його володінні, користуванні чи розпорядженні не перебуває територія навколо даних торговельних павільйонів. Хто міг проводити 29.11.2024 відповідні роботи навколо вже раніше побудованого МАФу (у якому проводились виключно внутрішні роботи, які не потребують дозволу поліції) - позивачу невідомо, а інспектор ОСОБА_2 не відібрав пояснення у відповідних робітників (у порушення норм ст.ст.2, 7, 245, 248, 251, 280 КУпАП), навіть не встановив їх особи та інші анкетні відомості. Сторона позивача припускає, що це могли бути комунальники чи робітники ОСББ будинку поруч. Тобто, вказаним поліцейським не з`ясовано детально усі необхідні обставини справи, її взагалі розглянуто менше ніж за 8 хвилин (о 14:50:53 зафіксовано начебто правопорушення згідно оскаржуваної постанови, а вже о 14:58:14 останню винесено), що у свою чергу може свідчити про повну професійну некомпетентність (службову недбалість) суб`єкта владних повноважень.
Відповідач та третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на грудень 2024 року, засновниками (учасниками) юридичної особи ТОВ «Янтар-2006» є: ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Лозівський Агропромтехсервіс»; кінцевими бенефіціарними власниками є: ОСОБА_3 з відсотком частки статутного капіталу або відсотку права голосу – 33.4; ОСОБА_4 з відсотком частки статутного капіталу або відсотку права голосу – 33.4; ОСОБА_1 з відсотком частки статутного капіталу або відсотку права голосу – 33.4, при цьому керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Янтар-2006» є Дегтяр Олександр Григорович (повноваження: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо (без обмежень)).
Рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області №1790 від 10.09.2024 надано згоду ТОВ «Янтар-2006» на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності – трьох торговельних павільйонів для реалізації продовольчих та промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 .
Відділом містобудування, архітектури та земельних відносин Лозівської міської ради Харківської області 18.10.2024 ТОВ «Янтар-2006» видано паспорт прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торговельних павільйонів з реалізації продовольчих та промислових товарів з наданням погоджень відповідних утримувачів інженерних мереж, щодо місця розташування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за адресою: Харківська область, м.Лозова, мкрн.1, біля будинку 22.
29.11.2024 о 14-50 год. інспектором УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Васіщевим А.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3570808, відповідно до якої ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн..
Відповідно до змісту постанови серії ЕНА №3570808 від 29.11.2024, ОСОБА_1 29.11.2024 о 14-50 год. в м.Лозова на мкрн.1, проводив роботи з облаштування малої архітектурної споруди за допомогою спецтехніки з частковим перекриттям руху та в місці проведення робіт не встановив ТЗОДР у відповідності до ДСТУ 4100-21,8749-2017, чим порушив п.1.5 ПДР України – неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст.140 КУпАП.
Працівниками поліції здійснено фотографування місця проведення робіт та складено акт огляду ділянки зі схемою.
У п.7 Постанови зазначено, що до неї додаються акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та схема.
Не погоджуючись зі спірною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності спірної постанови.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи /ч.1 ст.72 КАС України/.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Разом з тим, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Судовим розглядом встановлено, що 29.11.2024 інспектором УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Васіщевим А.М. була винесена постанова серія ЕНА №3570808 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 52-3 Закону України «Про дорожній рух» до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, належать: забезпечення безпеки дорожнього руху; погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг; погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху.
Відповідно до змісту постанови серії ЕНА №3570808 від 29.11.2024, ОСОБА_1 29.11.2024 о 14-50 год. в м.Лозова на мкрн.1, проводив роботи з облаштування малої архітектурної споруди за допомогою спецтехніки з частковим перекриттям руху та в місці проведення робіт не встановив ТЗОДР у відповідності до ДСТУ 4100-21,8749-2017, чим порушив п.1.5 ПДР України – неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст.140 КУпАП.
Так, ч.3 ст.140 КУпАП передбачено, що порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян
Отже, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт або неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.
Суб`єктами цього правопорушення є як громадяни, так і посадові особи.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю як умислу, так і необережності.
Як убачається з матеріалів справи, рішенням Лозівської міської ради Харківської області від 10.09.2024 надано згоду ТОВ «Янтар-2006» на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торгівельних павільйонів для реалізації продовольчих та промислових товарів за адресою: м. Лозова Харківської області, мікрорайон 1, біля будинку 22.
18.10.2024 відділом містобудування, архітектури та земельних відносин Лозівської міської ради ТОВ «Янтар-2006», код ЄДРПОУ 22640303, видано Паспорт прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності трьох торгівельних павільйонів з реалізації продовольчих та промислових товарів біля будинку № 22 на мікрорайоні 1 у м. Лозова Харківської області.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.
Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху України визначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Як вбачається зі змісту адміністративного позову, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнає. Вказує, що, згідно з оскаржуваною постановою, його було притягнуто до адміністративної відповідальності саме як громадянина, а не посадову особу чи суб`єкта господарювання, що ним, як громадянином та фізичною особою, особисто не виконувались будь-які роботи з облаштування малої архітектурної споруди та території навколо неї (будівельні чи дорожні), на автомобільних дорогах, вулицях чи залізничних переїздах (фото відповідного об`єкту та прилеглої території додаються). Дегтяр О.Г. не є уповноваженою особою (представником) організацій, що відповідають за утримання відповідних автомобільної дороги чи вулиці. З огляду на передбачені у п.п.1.10 ПДР значення термінів, що мають безпосереднє відношення до виниклих правовідносин, і фото щодо стану будівництва МАФу та території навколо нього, зауважує, що жодних робіт на частинах автомобільної дороги, вулиці (дороги), у т.ч. тротуарі, не проводилось і не проводиться, вони проводились третіми (невстановленими поліцейським) особами виключно за зовнішнім краєм тротуару (без його часткового перекриття) або на газоні, тобто поза межами територій, що визначено у диспозиції ч.3 ст.140 КУпАП. При цьому, небезпеки для руху водіям не було допущено, тротуар був вільний від будівельних матеріалів, сміття та техніки тощо, не було створено загроз безпечному або безперебійному руху транспорту і пішоходів.
Як убачається з постанови від 29.11.2024, то в ній зазначено про допущення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 29.11.2024 о 14-50 год. в м.Лозова на мкрн.1 (проводив роботи з облаштування малої архітектурної споруди за допомогою спецтехніки з частковим перекриттям руху та в місці проведення робіт не встановив ТЗОДР у відповідності до ДСТУ 4100-21,8749-2017, чим порушив п.1.5 ПДР України – неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст.140 КУпАП). При цьому інспектор зазначив про допущення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, але не надав докази наявності перешкод для безпечних умов дорожнього руху. Крім того, матеріали справи не містять підтвердження, що безпосередньо ОСОБА_1 здійснював роботи або що він повинен був згідно своїх посадових обов`язків, визначених посадовою інструкцією чи статутом підприємства, відповідати за забезпечення проведення таких робіт. 
Отже, оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Будь-яких доказів, які підтверджують наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 140 КУпАП і які б дозволили суду пересвідчитись у вчиненні ОСОБА_1 порушення пункту 1.5 ПДР України суду не надано.
Крім того, колегія суддів вказує, що на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано відеофіксацію  та фотофіксацію обставин події, що може свідчити про порушення позивачем вимог п. 1.5 ПДР України.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.
При цьому, згідно з ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегією суддів встановлено, що спірна постанова не містить посилань на технічний пристрій, що підтверджує факт порушення позивачем правил дорожнього руху, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.
Відтак, оскаржувана постанова серії ЕНА №3570808 від 29.11.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам частини 3 статті 283 КУпАП, адже не містить інформації про фіксацію правопорушення технічним засобом, що нівелює доказове значення наданих відповідачем відеозапису та фотокартки.
Відтак, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів порушення позивачем вимог ПДР України, у зв`язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова серії ЕНА №3570808 від 29.11.2024 є неправомірною та підлягає скасуванню.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.140, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2025 по справі № 629/7532/24  скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3570808 від 29.11.2024, інспектора УПП роти УПП батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Васіщева Артема Михайловича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.140 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., провадження по адміністративній справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    Т.С. Перцова