КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 369/4774/24                                      Головуючий у суді першої інстанції - Янченко А.В.
Номер провадження № 22-ц/824/1963/2025                                    Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2025  року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,           Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментівта просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10 000 гривень, щомісячно, з індексацією відповідно до вимог законодавства, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2024 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 лютого 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 51.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (Справа № 369/10999/18).
Позивач та відповідач мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач ухиляється від свого визначеного законодавством обов`язку щодо виховання та утримання своєї дитини. Домовленості щодо сплати відповідачем аліментів у добровільному порядку сторонами не досягнуто.
Стан здоров`я відповідача задовільний, матеріально забезпечений, тому він в змозі сплачувати аліменти на утримання спільної дитини.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2024 рокупозовні вимоги  ОСОБА_2  задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10 000 грн з подальшою індексацією щомісячно, починаючи стягнення з 20 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн. 
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що позовну заяву готувала та подавала до суду представник позивача, яка не вказала, що позивач разом з донькою проживають в Австрії, а також те, що між ними була усна домовленість про добровільну сплату аліментів. Суд посилаючись на позовну заяву невірно вказує, що домовленостей щодо сплати аліментів у добровільному порядку сторонами не досягнуто. Разом з тим, зазначена домовленість між сторонами існувала в усній формі, оскільки, позивачка не бажала нотаріально посвідчувати будь - які договори, щодо надання коштів доньці, а також те, що дана позовна заява була подана до суду не повідомляючи щодо позовних вимог і звернення до суду.
Звертає увагу, що суд при ухваленні рішенні про стягнення аліментів на утримання доньки не врахував його доходів та витрат, які він несе по сплаті комунальних послуг, витрат по утриманню матері пенсіонера.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2024 рокута ухвалити по справі нове судове рішення, яким  визначити розмір стягнутих  аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у сумі 5 000 грн або 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.
04 листопада 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Ісаєвської О.В. на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить залишити її без задоволення. Посилаючись на те, що посилання в апеляційній скарзі про перебування дитини за кордоном під тимчасовим не звільняє батька від обов`язку утримувати її.
Доводи апеляційної скарги, щодо добровільного утримання доньки та здійснення платежів на карту позивача не можна визнати обґрунтованим, оскільки відповідач не надає доказів того, що він добровільно здійснив регулярні виплати на утримання доньки.
Посилання про наявність усної угоди між сторонами про добровільну сплату аліментів, а також відмову позивачки від нотаріально посвідчення угоди є безпідставними, оскільки відсутність будь - якої домовленості між сторонами про регулярне утримання дитини можна підтвердити, як з поведінки відповідача та і з фінансових дій. Відповідач переводив кошти вкрай нерегулярно, у мінливих та невеликих сумах, що не відповідали потребам дитини. А з 2024 року взагалі припинив надавати будь - яку фінансову підтримку, чим самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.
Також вказує, що посилання стосовно доходів та витрат з наданням документів про припинення підприємницької діяльності, а також довідку про доходи і пенсійне посвідчення матері, не можуть свідчити про неспроможність виконувати батьківські обов`язки щодо утримання доньки. Крім того, останнім не спростовано факту неспроможності сплачувати аліменти в сумі 10 000 грн.  
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 лютого 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 51.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (Справа № 369/10999/18).
Позивач та відповідач мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, що сторонами не заперечувалось.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн, мотивував своє рішення тим, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 не має можливості надавати матеріальну допомогу доньці. Також під час розгляду справи не було отримано доказів, які б свідчили про те, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх або непрацездатних осіб. Приймаючи рішення по суті справи, суд дійшов висновку, що позов має бути задоволений, а з відповідача на утримання дитини стягнуто на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі - 10 000 грн.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або про сплату аліментів між сторонами не укладалися.
Матеріалами справи підтверджено, що у позивача та відповідача у справі є спільна дитина -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не враховано те, що на даний час його дохід є мінливим, а тому стягнення аліментів у розмірі 10 000 грн для нього є надмірним.
Відповідно до довідки № 8-168 від 12 липня 2024 року з ТОВ «Газорозподільчі мережі України», яка видана ОСОБА_1 , у тому, що він працює в Київській філії ТОВ «Газорозподільчі мережі України» з 01 вересня 2023 року та на даний момент займає посаду охоронника та його дохід за період з 01 січня 2024 року по 30 червень 2024 року склав 124 310, 11 грн. (а.с. 62)
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 від 12 липня 2024 року, в якій внесено запис про припинення підприємницької діяльності. (а.с. 65).
Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд враховує вказані докази, оскільки вони не існували на момент розгляду справи судом першої інстанції та не могли бути подані раніше. 
Звертаючись до суду із позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини 10 000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів суд в першу чергу виходить з інтересів дитини. Проте, важливе значення для визначення розміру аліментів має матеріальний стан обох батьків, а також розмір витрат, які необхідні для повноцінного життя дитини.
Визначаючи розмір аліментів у сумі суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатним, та позивачу не повідомляє про розмір свого доходу.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачка в обґрунтування позову не зазначила ні про розмір доходу, який отримує вона, ні про розмір витрат, які нею здійснюються на утримання доньки. Будь - яких доказів на підтвердження понесення витрат на гуртки, відпочинок тощо також не надано. Не надано також доказів щодо доходу відповідача та не заявлено клопотань про витребування доказів, у порядку ст. 84 ЦПК України.
Відповідно до положень ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти всебічному, повному та об`єктивному всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, що стосуються предмета спору.
Звернувшись із позовною заявою, враховуючи принципи диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін цивільного судочинства позивачка не звільняється від доведення належними та допустимими доказами як права на отримання аліментів, так і розміру аліментів, які нею заявлені. Так, само відповідач зобов`язаний довести неможливість сплати аліментів у тому розмірі, який заявлено.
Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом було встановлено, що відповідач по справі на час звернення позивачки до суду із вказаним позовом -20 березня 2024 року  та ухвалення рішення у справі - 21 червня 2024 року  дійсно був  фізичною особою-підприємцем, проте 12 липня 2024 року  ОСОБА_1 припинив свою діяльність як ФОП , що підтверджується  випискою з ЄДРПОУ (а.с. 65), разом з тим  відповідач  згідно до наданої довідки від 12 липня 2024 року  працює на посаді охоронника ТОВ «Газорозподільчі мережі України» (а.с. 62). І його дохід  за період із січня 2024 року по червень 2024 рік включно становив 124310,11 грн. ( січень -21460,91 грн утримано 4399,48 грн. сума до виплати 17061,43 грн.; лютий -2024 року  сукупний  дохід - 19581,39 грн. утримано  - 4014,18 грн. сума до виплати 15567,21 грн.; березень 2024 року сукупний дохід 23849,81 грн., утримано 4889,22 грн, до виплати - 18960,59 грн.; квітень 2024  - сукупний дохід 15394,17 грн, утримано 3155,80 грн, до виплати 12238,37 грн.; травень 2024 року сукупний дохід  - 24663,39 грн, утримано 4979,35 грн., до виплати 19684,04 грн.; червень 2024 року сукупний дохід 19360,44 грн, сукупний дохід 19360,44 грн, утримано   3968,89 грн, до виплати 15391,55 грн.)   
Апеляційний суд звертає увагу, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання дочки- ОСОБА_4  у розмірі 10 000 грн, як про це заявляє позивачка, матеріали справи не містять й сторонами таких доказів надано не було.
Апеляційний суд також враховує, що згідно положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривні.
Також судом враховуються положення статті 182 СК України, де передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Враховуючи зазначене вище, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 1 598 грн (3196 /2).
Апелянт по справі просить визначити розмір аліментів, які присудженні оскаржуваним рішенням 5 000 грн.
Враховуючи зазначені обставини справи та положення закону, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача та визначення розміру аліментів, які підлягають до стягнення на утримання доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  у розмірі  5 000 грн.
Щодо доводів апелянта про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, то апеляційний суд звертає увагу, що згідно статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Таким чином, виключно одержувачу аліментів належить право на зміну способу стягнення аліментів, тому суд позбавлений можливості змінити спосіб стягнення аліментів на підставі поданої апеляційної скарги відповідача по справі.
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2024 рокузмінити в частині розміру аліментів, які стягуються з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 на утримання доньки -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме зменшити визначений розмір аліментів із 10 000 грн до 5 000 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Текст постанови складено 15 січня 2025 року. 
 
Судді : 
 
              _______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                   Т.Ц.Кашперська                    В.О.Фінагеєв