П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/22221/24	

Категорія:112010200          Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:18.12.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута за правилами п.2 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в м. Києві про:
-          визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України в м. Києві №213150007889 від 03 липня 2024 року про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 24 серпня 1983 року по 25 лютого 1986 року в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , з 26 лютого 1986 року по 14 липня 1988 року період роботи в кафе "Ветерок" записи 1, 2 трудової книжки, з 16 липня 1988 року по 14 березня 1989 року період роботи в кооперативі "Лакомка" записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15 березня 1989 року по 31 грудня 1989 року, з 26 липня 2004 року по 20 липня 2005 року період роботи у ВАТ "Україна", записи 11-15 трудової книжки, з 11 лютого 2008 року по 20 лютого 2008 року період роботи на командитному товаристві (далі – КТ) "Красма" записи 18-19 трудової книжки;
-          зобов`язання ГУПФ України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24 серпня 1983 року по 25 лютого 1986 року в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , період роботи з 26 лютого 1986 року по 14 липня 1988 року в кафе "Ветерок" записи 1, 2 трудової книжки, з 16 липня 1988 року по 14 березня 1989 року період роботи в кооперативі "Лакомка" записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15 березня 1989 року по 31 грудня 1989 року, з 26 липня 2004 року по 20 липня 2005 року період роботи у ВАТ "Україна", записи 11-15 трудової книжки, з 11 лютого 2008 року по 20 лютого 2008 року період роботи на КТ "Красма" записи 18-19 трудової книжки;
-          стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що вона звернулась до ГУПФ України в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви були додані документи, що посвідчують трудовий стаж. За результатами розгляду наданих позивачем документів ГУПФ України в м. Києві прийнято рішення від 03 липня 2024 року №213150007889 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недостатнім трудовим стажем. Відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи в колгоспі за записами в трудовій книжці колгоспника з 24 серпня 1983 року (з 24 грудня 1982 року до 23 серпня 1983 року зараховано догляд за дитиною до 3 років) по 25 лютого 1986 року. Позивач вважав, що до зарахування до страхового стажу підлягають наступні періоди з урахування зарахованого відповідачем стажу, а саме: з 24 серпня 1983 року по 25 лютого 1986 року – робота в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 щодо відпрацьованих людино-годин за 1983, 1984, 1985 та 1986 роки з урахування того, що до страхового стажу з 24 грудня 1982 року до 23 серпня 1983 року зараховано догляд за дитиною до 3 років; з 26 лютого 1986 року по 14 липня 1988 року період роботи в кафе "Ветерок" записи 1, 2 трудової книжки; з 16 липня 1988 року по 14 березня 1989 року період роботи в кооперативі "Лакомка" записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того, що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15 березня 1989 року по 31 грудня 1989 року; з 26 липня 2004 року по 20 липня 2005 року період роботи у ВАТ "Україна", записи 11-15 трудової книжки; з 11 лютого 2008 року по 20 лютого 2008 року період роботи на КТ "Красма" записи 18-19 трудової книжки. Позивач вважає, що дії ГУПФ України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу зазначених періодів роботи такими, що порушують право позивача на соціальний захист та отримання належного пенсійного забезпечення.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що згідно наданих документів встановлено, що вік заявника 63 роки, страховий стаж становить 13 років 04 місяців, що недостатньо для призначення пенсії. До страхового стажу позивача не зараховано: період роботи у колгоспі 1981 року, 1982 – 1986 року, 1990 – 1992 роки, оскільки відсутні довідки про кількість відпрацьованих днів. Відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Таким чином, ГУПФ України в м. Києві прийнято рішення №213150007889 від 03 липня 2024 року, яким   ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 21 року).
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в м. Києві  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в м. Києві №213150007889 від 03 липня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУПФ України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24 серпня 1983 року по 25 лютого 1986 року в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , період роботи з 26 лютого 1986 року по 14 липня 1988 року в кафе "Ветерок" записи 1, 2 трудової книжки, з 16 липня 1988 року по 14 березня 1989 року період роботи в кооперативі "Лакомка" записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того, що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15 березня 1989 року по 31 грудня 1989 року, з 26 липня 2004 року по 20 липня 2005 року період роботи у ВАТ "Україна", записи 11-15 трудової книжки, з 11 лютого 2008 року по 20 лютого 2008 року період роботи на КТ "Красма" записи 18-19 трудової книжки.
Стягнуто з ГУПФ України  в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять).
В апеляційній скарзі ГУПФ України  в м. Києві ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги:
-          відповідно ч.2 ст. 26 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 21 року Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудові книжки, свідоцтва про народження дітей, довідки про стаж, довідка про навчання) загальний страховий стаж складає 13 років 4 місяці, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки (на титульній сторінці відсутня печатка), періоди роботи у колгоспі 1981 року 1982 року – 1986 року, 1990 року – 1992 року (відсутні довідки про кількість відпрацьованих днів). Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю страхового стажу;
-          відповідно до ч.1 ст. 73 Закону №1058-IV кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Згідно ч.2 ст. 73 Закону №1058-IV забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Таким чином, задоволення такої позовної вимоги щодо стягнення судового збору призведе до нецільового використання коштів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України  в м. Києві, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:
26 червня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України в порядку Закону №1058-IV звернулася з заявою за призначенням/перерахунком пенсії за віком та доданими документами.
Подану заяву від 26 червня 2024 року за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) розглянуто ГУПФ України в м. Києві.
Розглянувши заяву позивача від 26 червня 2024 року та надані документи, відповідно до Закону №1058-IV ГУПФ України в м. Києві прийнято рішення №213150007889 від 03 липня 2024, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу.
В рішенні зазначено, що відповідно до ч.2 ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 21 року. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудові книжки, свідоцтва про народження дітей, довідки про стаж, довідка про навчання) загальний страховий стаж складає 13 років 4 місяці, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки (на титульній сторінці відсутня печатка), періоди роботи у колгоспі 1981 року, 1982-1986 роки, 1990-1992 роки (відсутні довідки про кількість відпрацьованих днів).
На думку позивача, незарахування в трудовий стаж періодів роботи: з 24 серпня 1983 року по 25 лютого 1986 року в колгоспі; з 26 лютого 1986 року по 14 липня 1988 року в кафе "Ветерок"; з 16 липня 1988 року по 14 березня 1989 року в кооперативі "Лакомка"; з 26 липня 2004 року по 20 липня 2005 року в ВАТ "Україна"; з 11 лютого 2008 року по 20 лютого 2008 року  в КТ "Красма" є протиправним, та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення за віком, оскільки відомості про її роботу у спірні періоди наявні у трудовій книжці.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий  стаж позивача за спірний період.
Суд першої інстанції зазначав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.
Суд першої інстанції також враховував, що відповідачем не було надано доказів на спростовування відомостей, які відображені у трудовій книжці позивача, де міститься інформація про періоди її роботи, а також вжиття заходів для з`ясування їх достовірності.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст.46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.п.1.1, 1.7, 4.1, 4.2, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, п.п.1-3Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній .
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг 60 років. Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати 31 рік страхового стажу. Саме відсутність 31 року страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно ч.2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З оскаржуваного рішення від 03 липня 2024 року №213150007889 вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії за віком стало те, що страховий стаж складає 13 років 4 місяці, замість необхідних 21 року. За доданими документами не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки (на титульній сторінці відсутня печатка), періоди роботи у колгоспі 1981 року, 1982 року – 1986 року, 1990 року – 1992 року (відсутні довідки про кількість відпрацьованих днів).
Як вбачається, з матеріалів справи, звертаючись до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надано трудову книжку НОМЕР_2 та трудову книжку колгоспника № НОМЕР_1 (а.с.48-54).
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року за №310 (далі – Положення №310), та чинних на час внесення записів до трудової книжки.
Відповідно п.п.1, 2 Положення №310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім 'я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п.5 Положення №310).
Згідно п.6 Положення №310 всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до встановленого взірця трудової книжки колгоспника, трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: III "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Згідно п.8 Положення №310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Як вбачається з трудової книжки колгоспника, виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач прийнята в члени колгоспу ім. Шевченка (запис №1 від 25 березня 1980 року). Згідно запису №4 від 01 липня 1982 року ОСОБА_1 прийнята в члени колгоспу "Коммунист" та, відповідно до запису №9 від 21 лютого 1986 року, звільнена із колгоспу "Коммунист" за власним бажанням. Згідно запису №11 від 18 липня 1989 року ОСОБА_1 прийнята в члени колгоспу "Коммунист" та, відповідно до запису №14 від 28 лютого 1992 року, звільнена із колгоспу "Коммунист" за власним бажанням.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів констатує, що трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 , яка надавалась відповідачу із заявою про призначення пенсії, містила необхідні відомості для врахування страхового стажу позивача.
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно п.п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
У трудовій книжці позивача зазначено: з 26 лютого 1986 року по 14 липня 1988 року в кафе "Ветерок" записи 1, 2 трудової книжки, з 16 липня 1988 року по 14 березня 1989 року період роботи в кооперативі "Лакомка" записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15 березня 1989 року по 31 грудня 1989 року, з 26 липня 2004 року по 20 липня 2005 року період роботи у ВАТ "Україна", записи 11-15 трудової книжки, з 11 лютого 2008 року по 20 липня 2008 року період роботи на КТ "Красма" записи 18-19 трудової книжки
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі – Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110.
Відповідно п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність страхового стажу у позивача.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі №654/890/17.
Враховуючи вищенаведене, колегія судів вважає за необхідне зазначити, що формальні неточності у трудовій книжці не є виною позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки стаж підтверджується основним документом – трудовою книжкою позивача, то спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, враховуючи сукупність наданих позивачем документів, про підтвердження спірного періоду роботи позивача, отже ОСОБА_1 протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Крім того, колегія суддів критично відноситься до твердження апелянта про необґрунтованість стягнення з ГУПФ України в м. Києві витрат по сплаті судового збору з посиланням на ст. 73 Закону №1058-IV, оскільки процесуальні правовідносини з приводу розподілу судових витрат регулюються ст. 139 КАС України, яка, стосовно цих правовідносин, є спеціальної правової нормою і тому підлягає застосуванню.
Згідно п.1 ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 березня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.