Справа № 128/5136/24
Провадження № 22-ц/801/613/2025
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2025 року	Справа № 128/5136/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,
               за участю секретаря судового засідання Пантелеймонової А.І., 
               за участю сторін: представника ОСОБА_1 – адвоката Несси О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №128/5136/24 за матеріалами заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Лещенко Світлани Вікторівни про забезпечення доказів, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Лещенко Світлани Вікторівни на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року, яку постановила суддя Карпінська Ю.Ф. в Вінницькомурайонному суді Вінницької області, повний текст складено 15 січня 2025 року,
в с т а н о в и в :
Представник ОСОБА_1 – адвокат Лещенко С.В. звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з заявою про забезпечення доказів, в якій просила витребувати в приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та мати померлого – ОСОБА_2 . 
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 серпня 2022 року (справа №128/1209/21), після смерті ОСОБА_3 за спадкоємцями визнано право власності по 1/3 частині за кожним із спадкоємців земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер 0520681200:01:006:0243 та земельної ділянки площею 0,1349 га, кадастровий номер 0520681200:02:004:0099; право забудовників на 1/3 домоволодіння АДРЕСА_1 за кожним із спадкоємців. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 28.09.2020 за реєстровим №4-1682, спадкоємцями на земельну ділянку 1,9274 га, кадастровий номер 0520681200:01:001:0035, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є по 1/3 частці кожний ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба ОСОБА_2 . У встановлений законом строк ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до нотаріуса з метою подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби, однак нотаріус повідомила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 заведена приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. Відповідно, заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були направлені до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. 
На сьогоднішній день невідомо за чиєю заявою приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. була заведена спадкова справа. На адвокатський запит про надання інформації про коло спадкоємців після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 нотаріусом ОСОБА_5 відповіді не надано. На даний час ОСОБА_1 позбавлена можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову про визнання частки в праві власності незначною та виконати вимоги процесуального закону в частині зазначення у позові інформації про відповідача (відповідачів), а пред`явлення позовів до невідомих осіб, без зазначення відповідача (відповідачів), ЦПК України не допускає, а тому вимушена просити витребувати вказану інформацію до пред`явлення позову до суду.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року заяву повернуто заявнику.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що місцем знаходження приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. є м. Тернопіль, вул. Котляревського, 69, прим. 164, 165, тобто за межами територіальної юрисдикції (підсудності) Вінницького районного суду Вінницької області. Отже, місцезнаходження засобу доказування, як і місце, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія, не належить до підсудності Вінницького районного суду Вінницької області.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Лещенко С.В. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, оскільки під час її постановлення судом першої інстанції не було враховано вимоги ЦПК України, висновки суду прийняті без врахування інтересів заявника. Просила ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року скасувати. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що майно щодо якого виник спір знаходиться в с. Гавришівка, Вінницького району, більша частка даного майна належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (по 1/3 частці кожному), які зареєстровані і постійно проживають в м. Вінниці, тому відповідна процесуальна дія, а саме подача у майбутньому позовної заяви до відповідача про визнання частки в праві власності, визнання за позивачами права власності на частку спірного нерухомого майна у зв`язку з виключною підсудністю, за місцезнаходженням майна або основної його частини (ч. 1 ст. 30 ЦПК України), а саме до Вінницького районного суду Вінницької області.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 , як особа, яка може набути статусу позивача, посилаючись на те, що подання потрібних доказів разом з позовною заявою є неможливим, оскільки в неї є складнощі в отриманні доказів, які знаходяться у приватного нотаріуса в спадковій справі, звернулася до Вінницького районного суду Вінницької областііз заявою про вжиття заходів забезпечення доказів до подання позову шляхом витребування у приватного нотаріуса належним чином завірені копії спадкової справи.

Заявник посилалась на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба ОСОБА_2 . У встановлений законом строк ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до нотаріуса з метою подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби, однак нотаріус повідомила, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 заведена приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. 

Саме з цією метою просила суд забезпечити докази до подання позову шляхом витребування у приватного нотаріуса належним чином завірену спадкову справу.

Підстави витребування доказів, вимоги до форми і змісту клопотання учасника справи про витребування доказів, а також порядок розгляду судом цього клопотання визначено статтею 84 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.84 ЦПК України, суд може витребувати докази як захід забезпечення доказів до подання позову.

Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія (ч. 4 ст. 116 ЦПК України).

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила вчинити процесуальну дію - забезпечити докази шляхом витребувати в приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що територіально не відноситься до Вінницького районного суду Вінницької області.

Враховуючи, що заявник просила забезпечити докази шляхом їх витребування у приватного нотаріуса, який здійснює діяльність за адресою, що територіально не відноситься до Вінницького районного суду Вінницької області, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вчинення відповідної процесуальної дії у формі витребування доказів у приватного нотаріуса не належить до юрисдикції Вінницького районного суду Вінницької області.

Доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом норм процесуального права є власним тлумаченням ч. 4 ст. 116 ЦПК України без врахування другого речення цієї частини, а саме: «Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу». З системного тлумачення цієї частини можна дійти висновку, що законодавець розмежував суди, які розглядають такі заяви залежно від стадії на якій заява подається. Якщо заяву подано на стадії розгляду справи, то така заява розглядається судом в провадженні якого знаходиться справа, а якщо заява подається до подання позову, то таку заяву розглядає суд за місцем знаходження доказу, який просить забезпечити особа, яка може набути статусу позивача.

Апеляційний суд не досліджує питання наявності правових підстав для забезпечення доказів, передбачених ч. 1 ст. 116 ЦПК України, оскільки з`ясування цього питання належить до компетенції суду першої інстанції після вирішення питання щодо підсудності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення справи апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Лещенко Світлани Вікторівни залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 лютого 2025 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Матківська М.В.

                                                       Міхасішин І.В.