ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2025 року                                 
м. Харків
справа № 632/294/24
провадження № 22-ц/818/1138/25 
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії –Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач – Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» 
відповідач –   ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року у складі судді Кочнєва О.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 9304163 від 04.02.2023 року на суму 56475,00 грн, з яких 15000,00 грн – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 40725,00 грн – прострочена заборгованість за процентами, 750,00 грн – прострочена заборгованість за комісією та судовий збір. 
В обґрунтування позову зазначало, що 04.02.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 9304163 шляхом заповнення анкети-заяви та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, згідно з умовами якого відповідач отримав 15000,00 грн шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника та зобов`язався повернути позичені кошти зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, проте відповідач умови договру не виконав, позичені грошові кошти не повернув внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 56475,00 грн, з яких 15000,00 грн – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 40725,00 грн – прострочена заборгованість за процентами та 750,00 грн – прострочена заборгованість за комісією. 29.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 97-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 9304163 від 04.02.2023. Відповідачу 09.01.2024 було надіслано претензію про погашення заборгованості, яка залишилася без задоволення.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованість за догвором про споживчий кредит №9304163 04.02.2023 року, який припинив свою дію 20.05.2023 року, у розмірі 55725,00 грн (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) грн , з яких 15000,00 грн – сума прострочених платежів за сумою кредиту та 40725,00 грн – сума прострочених платежів по відсотках, судові витрати у справі у розмірі частини сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2390,18 грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що суду надані достатні докази укладення кредитного договора на умовах зазначених у позовній заяві, фактичного отримання відповідачем грошових коштів за договром та наявність заборгованості. В той же час суд не погодився із умовою договору кредиту про нарахування комісії т зробив висновок про її нікчемність.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2   подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у позові.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 не укладав кредитний договір. Також, зазначає, що позивачем неправомірно нараховані відсотки. Заборгованість за нарахованими відсотки у розмірі 40725,00 грн не є співмірною з загальним розміром заборгованості у розмірі 15000,00 грн. Позивачем не надано доказів перерахування коштів у зазначеній сумі. Також посилається на те, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку.
Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 04.02.2023 року в електронній формі згідно норм Закону Україну «Про електронну комерцію» був укладений договір про споживчий кредит №9304163 між первинним кредитором – ТОВ «Мілоан» та відповідачем, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн строком на 105 днів до 20.05.2023 року, з яких 15 днів пільгового періоду зі сплатою 0,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та 90 днів поточного періоду зі сплатою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування.
Вказаний договір був підписаний особисто відповідачем одноразовим ідентифікатором U49004 (а.с.6-13). 
Згідно даних платіжного доручення 92874731 від 04.02.2023 року на виконання умов кредитного договору первинним кредитором були перераховані на належну відповідачу картку VISA грошові кошти у розмірі 15000,00 грн (а.с.14).
29.05.2023 року між першим кредитором та ТОВ «Мілоан» та позивачем був укладений договір відступлення прав вимоги №97-МЛ, за яким позивач набув право вимоги за портфелем боржників на суму 1104663,30 грн. відповідно до норм п.7.1 вказаного договору (а.с.18-22).
Вказані кошти були сплачені позивачем первинному кредитору на підставі платіжної інструкції №71529 від 29.05.2023 року (а.с.23), а безпосередня вимога до відповідача перейшла на підставі акту приймання-передачі реєстру боржників від 29.05.2023 року разом із витягом із нього щодо відповідача, де чітко були зазначені уповноважені представники позивача та первинного кредитора та визначено, що вимоги до позивача перейшли у розмірі 56475,00 грн., які позивач і бажає стягнути з відповідача за результатами розгляду справи (а.с.24-25).
09.10.2024 року позивач цінним листом з описом направив відповідачу претензію щодо сплати вказаного боргу з зазначенням підстави набуття права вимоги, суму вимоги та порядку погашення вказаної вимоги (а.с.26, 29).
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З договору про споживчий кредит № №9304163 від 04.02.2023 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором U49004, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.
Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.
Таким чином, відповідач був ознайомлений як з умовами кредитування, так і з розміром кредиту, процентами за користування кредитом та порядком повернення отриманих відповідачем коштів. 
Також матеріали справи містять належні докази щодо надання кредиту 04.02.2023, зокрема платіжне доручення № 92874731 від 04.02.2023 про перерахування відповідачу грошових коштів в розмірі 15000,00 грн.
Тому судов колегія відхиляє доводи апелянта про недоведеність факту підписання договору, не ознайомлення з його умовами та не отримання кредитних коштів та погоджується з виснвоком суду про доведеність існування між сторонами договірних правовіносин на заявлених у позові умовах.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит на строк у розмірі 15000,00 грн строком на 105 днів до 20.05.2023 року, з яких 15 днів пільгового періоду зі сплатою 0,10% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та 90 днів поточного періоду зі сплатою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у термін до 20.05.2023 року в межах 90 днів, передбачених пунктом 1.3.2. договору кредитні кошти не повернув, вствновлені договором відсотки за користуванням кредитом у зазначений період не погасив.
Отже, обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за догвором про споживчий кредит №9304163 04.02.2023 року, який припинив свою дію 20.05.2023 року, у розмірі 55725,00 грн з яких 15000,00 грн – сума прострочених платежів за сумою кредиту та 40725,00 грн. – сума прострочених платежів по відсотках за період з 0402.2023 по 20.05.2023.
В супереч вимог ст.12,81 ЦПк України відповідач не надав суду власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Осільки доводи апеляціної скарги не знайшли свого підтвердження, рішення суду є законним та обгрунтованим, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 

Підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375, 382 - 384 ЦПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                         О. Ю. Тичкова

Судді                                                                        О.В.Маміна 

                                                                       Н.П.Пилипчук