ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6975/24                                                Головуючий суддя І інстанції Курило  В. О.
Провадження № 33/818/482/25                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року                                                         м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
захисника – Індутного-Шматько С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Індутного – Шматько С.М. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. 
Постановою встановлено, що 10.10.2024 року о 21 годині 48 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 45, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz ML400», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-А, водій ОСОБА_1 відмовився.
Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з судовим рішенням захисником Індутним-Шматько С.М. на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.
Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що матеріали справи не містять відомостей, щодо отримання ОСОБА_1 посвідчення водія, а тому, на думку захисника, суд першої інстанції протиправно позбавив особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, права керування транспортними засобами. Крім того, доповнюючи свою апеляційну скаргу, адвокат посилається на порушення працівниками поліції вимог КУпАП щодо порядку проведення огляду водія, як військовослужбовця. Також сторона захисту посилається на те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки розгляд справи за результатом якого було накладено адміністративної стягнення відбувся за відсутності сторони захисту.
Належить зазначити, що в апеляційній скарзі захисник просив зупинити апеляційний розгляд до звільнення ОСОБА_1 з військової служби, однак в судовому засіданні зазначив про недоречність розгляду цього клопотання.
Належить зазначити, що аналогічне клопотання було подано до суду першої інстанції та розглянуто ним. Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що чинним КУпАП не передбачена можливість зупинення провадження за винятком справ про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією.
Приписами ч.1 ст. 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 2 цієї статті не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи за ч.1 ст.130 КУпАП.
Разом з тим, приписи ст. 294 КУпАП також не містять вимог щодо обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час апеляційного розгляду справи.
Окрім цього, положення КУпАП не регулюють порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.
Також слід зазначити, що наведені вище положення ст. 268 та ст. 294 КУпАП не містять заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
У своїх правових висновках постанови від 12.12.2024 №990SCGC/20/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.
Разом з тим, одним із принципів судового розгляду є забезпечення необхідного баланс між дотриманням прав сторони і розглядом справи протягом встановленого законом або розумного строку, а також недопущення судом невиправданих зволікань у розгляді справ.
Адвокат Індутний-Шматько С.М. повідомив суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 відомо про місце, день та час розгляду апеляційної скарги його захисника, що відповідає вимогам ст. 268 та 294 КУпАП.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає належним відмовити захиснику Індутному-Шматько С.М. у задоволенні його клопотання про зупинення апеляційного провадження, а апеляційний розгляд провадити в межах поданої апеляційної скарги та відомостей, наявних у матеріалах справи, враховуючи пояснення учасників цієї справи, які з`явились до суду апеляційної скарги інстанції.
В судовому засіданні захисник підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити. В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилався на те, що працівники поліції порушили вимоги чинного законодавства, застосувавши загальний порядок проведення огляду на стан сп`яніння до водія-військовослужбовця. Крім того, адвокат зазначив, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія, а том, на його думку, суд безпідставно позбавив його права керування транспортними засобами.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, а також, заслухавши пояснення захисника апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій відмовився.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 147730 від 10.10.2024 року, в якому зазначено, факт керування ОСОБА_1 10.10.2024 року о 21 годині 48 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 45, транспортним засобом «Mercedes-Benz ML400», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 18-А, водій ОСОБА_1 відмовився.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 147730 від 10.10.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначені пояснення водія по суті правопорушення, що свідчить про його незгоду з діями поліцейського за тих обставин, які склалися.
Відомостями довідки УПП в Харківській області Г. Іщенко встановлено, що ОСОБА_1 05.06.2003 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 , а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 (а.с.4).
З відомостей відповіді заступника начальника управління Я. Диняка вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно облікових баз даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний порта Національної поліції України» 16.07.2005 року отримав посвідчення водія серія НОМЕР_3 (а.с.147). 
Згідно відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не проводився у зв`язку із відмовою водія (а.с. 5).
Відомостями направлення на огляд особи з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я також не проводився у зв`язку із відмовою водія (а.с. 6).
Згідно відомостей рапорту працівника поліції І. Кінаша 10.10.2024 року близько 21 год. 45 хв екіпажем КУПОЛ – 3102 було зупинено транспортний засіб «Mercedes-Benz ML400», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 за порушення вимог п.п. 2.9.в Правил дорожнього руху, а саме водій керував транспортним засобом в темний час доби з неосвітленим номерним знаком. Водій усунув несправності на місці зупинки. Під час проведення процесуальних дій у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, розширені зіниці очей, порушення мови. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Водій від виконання законної вимоги поліцейського відмовився. Автомобіль було залишено на місці події без порушення Правил дорожнього руху.
З пояснень свідка - працівника поліції І. Кінаша., наданих суду апеляційної інстанції під час судового розгляду, транспортний засіб «Mercedes-Benz» було зупинено за порушення Правил дорожнього руху. Під час вчинення процесуальних дій, у водія було встановлено ознаки алкогольного сп`яніння. На законну вимогу пройти огляд на стан сп`яніння чітко не відмовлявся але був не згоден з порядком проведення огляду. Під час проведення, визначеної законом правової процедури, надав на ознайомлення посвідчення водія. Вилучити це посвідчення не було можливим, оскільки водій не передавав його до рук працівників поліції. У посвідченні бачив чітко прізвище, ім`я та по батькові водія, які вніс до системи службового планшету.
Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ЕПР1 №147730 встановлено, що автомобіль «Mercedes-Benz ML400», номерний знак НОМЕР_1 було зупинено за порушення Правил дорожнього руху. Після зупинки транспортного засобу водій, на вимогу поліцейського пред`явив посвідчення водія, однак поліцейському в руки його не передав (файл export-cosco 0 хв 25 с – 2 хв). Відомості, щодо особи до службового планшету вносились саме з посвідчення водія. Після встановлення особи, у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та розширені зіниці очей. Щодо виявлених ознак ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем, то може мати таку ознаку об`єктивно. На законну вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння спочатку погодився, потім відмовився, а згодом зазначав, що від проведення огляду не відмовляється та бажає проходити огляд з ВСП. З відеозапису вбачається, що на місці події був присутній працівник ВСП, який зазначив поліцейському про готовність за потреби проїхати до закладу охорони здоров`я для проведення огляду ОСОБА_1 про, що було повідомлено водія (файл export-resg9 24 хв – 26 хв 30 с.). Водночас, ОСОБА_1 зазначив, що буде проходити огляд у ВСП або у службі «військової автополіції». Такі дії водія поліцейським було кваліфіковано, як відмову від проведення огляду на стан сп`яніння. Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення. Водія було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортними засобами.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте, ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останні звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення, доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи. При цьому, відмова від проведення огляду може надаватись водієм у вербальній або не вербальній формах, а також шляхом вчинення дій, які надають об`єктивних підстав сторонньому спостерігачу сприймати дії особи, як відмову від проведення огляду.
Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.
Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин та способу надання водієм такої відмови.
За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок – уникати юридичної відповідальності.
За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу ЕПР1 №147730 та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Щодо доводів сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, що, на думку апелянта, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції належить зазначити наступне.
Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою права не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.
Тобто, положення ст.266-1КУпАП стосуються лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.
Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст. 266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.
Згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» одним із завдань Служби правопорядку є забезпечення безпеки дорожнього руху військових транспортних засобів, контроль за рухом транспортних засобів і перевезенням вантажів Збройних Сил України.
Вимогами п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Крім того належить зауважити, що спеціально створений суб`єкту владних повноважень – військова поліція на цей час до виконання своїх посадових обов`язків не приступила. 
Належить зазначити, що в розумінні логічного застосування правових норм, щодо яких законодавець на момент вчинення правопорушення ще не вніс відповідних змін, які відповідали б суспільним інтересам та певним обставинам (подолання часової прогалини у законодавстві) суд вважає належним не обмежуватись категорією «водій військового транспортного засобу» та застосовувати під час розгляду цієї справи цю категорію в значенні «водій військового транспортного засобу, який виконує бойове завдання або службовий обов`язок з використанням цивільного автомобіля». 
В такому разі водій має підтвердити зазначене відповідними документами. Навіть і тоді, зазначене не обумовлює не виконанням водієм військового транспортного засобу вимог, передбачених ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» щодо виконання законних вимог поліцейського.
З відомостей доданого до протоколу відеозапису вбачається, що хоча ОСОБА_1 будучи зупиненим на цивільному автомобілі і повідомив про те, що він є військовослужбовцем, однак про виконання ним бойового завдання, а також про виконання ним безпосередніх посадових обов`язків поза межами військової частини працівників поліції не повідомив, будь-яких відомостей з цього приводу матеріали справи не містять.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 266, 266-1 КУпАП та Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Закону України «Про дорожній рух» у їх невід`ємному зв`язку, а також те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 в час вчинення правопорушення виконував бойове завдання або безпосередні посадові обов`язки поза межами військової частини з використанням цивільного транспортного засобу, суд приходить до висновку про належне та правильне дотримання працівниками поліції вимог чинного КУпАП та вважає їх дії щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 законними. Натомість суд апеляційної інстанції вважає твердження апелянта про те, що огляд військовослужбовців, які керують транспортними засобами має проводитись співробітниками ВСП відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП суб`єктивними та безпідставними.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив права ОСОБА_1 , передбачені ст. 268 КУпАП, належить зазначити наступне.
Приписами ч. 1 ст. 277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
У своїх правових висновках, зазначених у постанові від 12.12.2024 №990SCGC/20/24 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.
Разом з тим, одним із принципів судового розгляду є забезпечення необхідного баланс між дотриманням прав сторони і розглядом справи протягом встановленого законом або розумного строку, а також недопущення судом невиправданих зволікань у розгляді справ.
Водночас, з огляду на завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення, визначені ст. 245 КУпАП, недотримання суддею встановлених Кодексом правил щодо строків розгляду справи про адміністративні правопорушення має істотний негативний наслідок, зокрема невиконання завдань цього Кодексу щодо виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так й іншими особами.
З відомостей матеріалів справи вбачається, що 22.10.2024 року справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 надійшла до суду першої інстанції. Під час перебування в суді першої інстанції неодноразово розгляд цієї справи неодноразово відкладався, зокрема і за клопотаннями сторони захисту (а.с. 27, 50). Учасники справи про адміністративне правопорушення повідомлялися судом першої інстанції. Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомлялась шляхом направлення судової повістки із зворотним повідомленням, яка поверталася невручене з позначкою «адресат відсутній за адресою проживання». Ці відомості є об`єктивними, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є військовослужбовцем. Оскільки такі відомості достеменно були відомі суду першої інстанції, ОСОБА_1 повідомлявся про день та час судового розгляду також і направленням судової повістки в електронній формі у застосунок «вайбер», що не суперечить Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28. Такий спосіб сповіщення військовослужбовця слід вважати прийнятним, оскільки матеріали справи не містять відомостей, щодо наявності іншої адреси для фактичного його сповіщення засобами поштового зв`язку (а.с. 32, 57, 66). Захисник також сповіщався відповідно до зазначеного Порядку (а.с. 33, 58, 67).
Справа розглянута з накладенням адміністративного стягнення 28.01.2025 року, тобто після спливу трьох місяців, що обумовлює дотримання судом першої інстанції справедливого балансу між забезпеченням прав учасників справи і розглядом справи протягом встановленого законом або розумного строку.
Разом з цим слід зазначити, що під час перебування цієї справи в провадженні суду першої інстанції від сторони захисту не надходила жодної пропозиції з приводу реальної можливості прийняття ОСОБА_1 участі в судовому розгляді, наприклад: заява про відкладення із зазначенням запланованої або ймовірної відпустки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також можливістю ОСОБА_1 в найближчий час прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних засобів або найближчого до нього працюючого суду загальної чи спеціальної юрисдикції, тощо.
При цьому, суд апеляційної інстанції сповіщав ОСОБА_1 про місце, день та час апеляційного розгляду апеляційної скарги його захисника. Про те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності відомо про розгляд апеляційної скарги суд апеляційної інстанції було повідомлено захисником ОСОБА_1 – адвокатом Індутним-Шматько С.М., який не заперечував щодо розгляду його апеляційної скарги за відсутності правопорушника.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП щодо позбавлення його права бути заслуханим судом є безпідставним, суб`єктивним та розцінюється судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог чинного законодавства в частині накладення стягнення, яке передбачає позбавлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_1 таке право не отримував належить зазначити наступне.
З відомостей матеріалів справи, а саме: відомостей п. 5 протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №147730 від10.10.2024 року, а також довідки УПП в Харківській області ДПП Г. Іщенко, відповіді заступника начальника управління Я. Диняка встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія. З відомостей відеозапису, які є первинними та беззаперечними у цій справі, вбачається, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , на вимогу поліцейського надати, за можливості посвідчення водія, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності надає на огляд посадовій особі посвідчення водія рожевого кольору, однак до рук поліцейського своє посвідчення не передав. Поліцейський звіряє відомості цього посвідчення, яке знаходиться в руках водія, та вносить їх до системи службового планшету, що вочевидь свідчить про те, що поліцейський особисто переконується у наявності посвідчення водія, яке належить саме ОСОБА_1 (файл export-cosco 0 хв 25 с – 2 хв). Ці відомості підтвердив працівник поліції І. Кінаш, який був допитаний апеляційним судом під час апеляційного перегляду цієї справи. Належить зазначити, що оцінка будь-яких відомостей та доказів працівником поліції на місці події відповідають вимогам ст. 252 КУпАП згідно яких, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, з відомостей матеріалів справи об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та суб`єктивними.
Разом з цим належить зазначити, що дійсно матеріали справи містять суперечливі відомості, щодо серії, номеру та дати отримання ОСОБА_1 посвідчення водія З цього приводу апеляційний суд зазначає, що, він позбавлений процесуальної можливості вирішувати будь-які питання які стосуються зазначених суперечностей. Для суду, процесуально важливим є лише факт наявності у особи права керування на час вчинення правопорушення.
Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», військовослужбовці звільняються від сплати судового збору, при розгляді справи, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.
Разом з цим, суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався та стягнув оскаржуваною постановою з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
Таким чином, належить змінити оскаржувану постанову, звільнивши ОСОБА_1 від сплати судового збору, як військовослужбовця при розгляді справи, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника Індутного-Шматько С.М. задовольняється частково.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, а саме шляхом виключення з її мотивувальної та резолютивної частини висновків і рішення суду про стягнення судового збору зі ОСОБА_1 на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
В решті постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.01.2025 стосовно ОСОБА_1 належить залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання захисника Індутного-Шматько С.М. про зупинення розгляду апеляційної скарги у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 – відмовити.
Апеляційну скаргу захисника Індутного – Шматько С.М. задовольнити частково.
Постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП змінити, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частин висновки і рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 судового збору.
В решті постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 січня 2025 року залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков