П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 486/1242/24	

Категорія:113070100          Головуючий в 1 інстанції: Волощук О.О.
          Час і місце ухвалення: 15:15 год., м. Южноукраїнськ
          Дата складання повного тексту: 28.10.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого  – Бітова А.І.
суддів             – Лук`янчук О.В.
                       – Ступакової І.Г.
при секретарі – Чоран А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції (далі – ГУНП) в Миколаївській області про скасування постанови ЕГА №1492304 від 15 липня 2024 року, складеної сержантом поліції Відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Андросовим Д.М., про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. за ст. 183 КУпАП.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що постановою від 15 липня 2024 року на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. за те, що ним 15 липня 2024 року об 11:24 год. було здійснено завідомо неправдивий виклик поліції на лінію 102, а саме повідомлено, що майор поліції ОСОБА_2 при виконанні службових обов`язків був у стані сп`яніння.
Позивач вказував, що 15 липня 2024 року перебуваючи вдома, у нього зникло електропостачання, тому він вийшов у тамбур, де розташований лічильник електроенергії, підключений до його квартири, та побачив, що в тамбурі перебувають три чоловіки і одна жінка в цивільному та один чоловік у поліцейській формі. Один з цивільних знімав вже відключений лічильник, від проводів електропостачання, на що позивач зробив зауваження, проте, його було проігноровано як цивільними так і працівником поліції. У зв`язку з цим позивач почав телефонувати на 102. При спілкування з особами, які перебували в тамбурі, позивач почув запах алкоголю з порожнини рота поліцейського. Зателефонувавши на 102, позивач повідомив про всі ці обставини і попросив викликати на місце даної події слідчо-оперативну групу, через 5 хвилин приїхав патруль поліції, один з поліцейських повідомив, що вони приїхали за повідомленням про те, що один з працівників поліції перебуває у п`яному стані, показали документи та повідомили позивача про те, що ними буде складено постанову про притягнення його до відповідальності за неправдивий виклик поліції. Також позивач зазначив, що повідомлення про вчинення злочину щодо несанкціонованого втручання до його лічильника осіб та його зняття, поліцейських не цікавило, тому він ще кілька разів телефонував на 102, а всього чотири рази. В телефонному режимі, після декількох дзвінків на 102 йому було повідомлено про неможливість направлення до нього слідчої оперативної групи у зв`язку з зайнятістю уповноважений осіб. В подальшому, патруль, який приїздив до нього після першого виклику, приїхав знову та працівники поліції здалеку показали йому постанову про накладення адміністративного стягнення. Повідомлення про злочин так і не було прийнято, тому лише ввечері цього ж дня позивач особисто у відділенні поліції написав заяву, яку було прийнято.
Позивач вважав постанову такою, що складена з порушенням норм законодавства, оскільки виклик на лінію 102 був здійснений для з`ясування обставин проникнення і перебування невідомих осіб на території мешкання позивача, пошкодження ними майна, належного позивачу, фіксування вчинення ними факту злочинів, передбачених ст. ст. 113, 135, 192, 258, 356, 365-2 КК України, а також для з`ясування законності перебування з ними особи у поліцейській формі. Повідомлення про запах перегару від особи у формі поліцейського було супутнім зазначеним обставинам. Також позивач зазначив, що в день складання відносно нього спірної постанови, він неодноразово телефонував на лінію 102 з проханням направити за його адресою проживання слідчо-оперативну групу з метою повідомлення про вчинення злочину, як до складення оскаржуваної постанови, так і після. Не дочекавшись слідчо-оперативної групи протягом дня, позивач особисто подав заяву про вчинення злочину 15 липня 2024 року близько 19:00 години у відділенні поліції №3. Окрім того, позивач зазначав, що у постанові не зазначено час і місце розгляду справи, його не було повідомлено про розгляд справи, фактично розглянуто без його участі та без доказів належного сповіщення, чим позбавлено його можливості скористатися своїми правами, згідно ст. 268 КУпАП.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що постанова винесена поліцейським ОСОБА_3 відповідно до чинного законодавства та посадових інструкцій. Посилається на те, що відповідно до рапорту інспектора чергового старшого інспектора чергового ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Станішевської Т.Ю. 15 липня 2024 року об 11:04 год. було отримано заяву, що невідомі особи разом з дільничним ОСОБА_2 , який виконував свої службові обов`язки з ознаками алкогольного сп`яніння, перерізали дроти до лічильника за адресою: АДРЕСА_1 . При відпрацюванні виклику позивач відмовився від спілкування зі співробітниками поліції, що відповідач підтверджує доданими до відзиву відеозаписами. Через зазначення у виклику про стан сп`яніння поліцейського, ОСОБА_2 прослідував до лікарні, де пройшов обстеження на стан алкогольного сп`яніння, яке підтвердило його тверезість. Також представник відповідача зазначив, що постанова складена на підставі довідки №24, яка підтверджує відсутність у поліцейського ОСОБА_4 алкогольного сп`яніння та листа від 12 липня 2024 року №1.21/893 про забезпечення присутності дільничного офіцера поліції під час здійснення працівниками ДПЕМ ПрАТ "Атомсервіс" припинення (обмеження) електроживлення на вимогу ТОВ "Миколаївська енергопостачальна компанія". Окрім того, представник відповідача зауважив, що право на захист порушене не було, оскільки законом не передбачена участь адвоката при розгляді безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення, а позивач не був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. Також посилався на пропущений строк на оскарження постанови, посилаючись на те, що ОСОБА_1 дізнався про постанову 15 липня 2024 року, тобто в день складення, але відмовився від отримання, тому строк на оскарження сплив 25 липня 2024 року, а підстав для поновлення строку позовної давності, зазначені у клопотанні про поновлення строку, є неповажними та необ`єктивними.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно ст. 286 КАС України.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ГУНП в Миколаївській області про скасування постанови задоволено.
Скасовано постанову серії ЕГА №1492304 від 15 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції Андросовим Д.М., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3 400 гривень.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
В апеляційній скарзі ГУНП в Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено, з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          під час відпрацювання повідомлення, яке надійшло на лінію "102" було здійснено виїзд наряду СРПП на місце перебування заявника ОСОБА_1 з метою встановлення всіх обставин справи, на що заявник відмовився розмовляти з поліцейськими, які були в однострої та надали службові посвідчення (вказане підтверджується відео файлами з бодікамери працівників поліції), відмовився повідомляти усі обставини "злочину", лише підтвердив, що на його думку поліцейський ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що видно на відеозаписі наданого позивачем;
-          відповідно до відеозапису наданого позивачем приїхавши на відпрацювання виклику, який надійшов з спецлінії 102, працівники поліції запитали позивача, що він повідомим про запах перегару від дільничного ОСОБА_2 , пізніше повідомили, що запаху алкоголю вони не вбачають та запитала про обставини злочину, про який хоче повідомити ОСОБА_1 . На що позивач відмовився від спілкування з працівниками поліції та вимкнув камеру. Вказане також підтверджується відео наданих відповідачем. Вказане спростовує висновки суду першої інстанції, а саме "Зауваження позивача про запах перегару залишились без уваги. Позивачем повідомлено поліцейським про те, що невідомими особами пошкоджено його майно (лічильник), що на його думку є злочином і тому він викликав слідчо-оперативну групу";
-          суд першої інстанції не врахував, що поліцейським ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції Андросовим Д.М. до постанови був долучений лист №1.21/893 від 12 липня 2024 року директора ДПЕМ ПрАТ "Атомсервіс" ОСОБА_5 , який просив забезпечити присутність дільничного офіцера поліції, під час здійснення працівниками ДПЕМ ПрАТ "Атомсервіс" припинення (обмеження) електроживлення на вимогу звернення ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" з 15 липня 2024 року;
-          у зв`язку з тим, що у повідомленні на лінію 102 також зазначено, що дільничний ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, він разом з поліцейським ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області сержантом поліції ОСОБА_3 прослідував до лікарні де пройшов обстеження на стан алкогольного сп`яніння, який показав його тверезість (вказане підтверджується довідкою №24 від 15 липня 2024 року та відео файлами;
-          апелянт наголошує, що згідно аналізу рапорту інспектора чергового старшого інспектора чергового відділення поліції №3 Вознесенського РУП           ГУНП в Миколаївській області Станішевської Т.Ю., відео файлів на яких видно, що ОСОБА_1 відмовляється спілкуватися та розповісти причини виклику поліції, листа ДПЕМ ПрАТ "Атомсервіс" та довідки з лікарні №24 позивач зателефонувала до служби 102 з метою даремного виїзду поліції, при відпрацюванні повідомлення працівникам поліції стало відомо, що факти зазначенні в повідомленні не підтвердилися. Тобто, ОСОБА_1 , бажав даремного виїзду на місце виклику працівників поліції, саме тому дії позивача кваліфікуються як завідомо неправдивий виклик поліції, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУНП в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
15 липня 2024 року винесена об 11:43:22 поліцейським ВП №3 (м.Южноукраїнськ) Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Андросовим Д.М. відносно позивача ОСОБА_1 постанова ЕГА по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.
З даної постанови вбачається, що позивач ОСОБА_1 15 липня 2024 року о 11 год. 24 хв. здійснив виклик поліції, повідомивши про те, що ДОП ОСОБА_2 при виконанні своїх службових обов`язків був в стані алкогольного сп`яніння. Майора поліції ОСОБА_2 було доставлено до лікарні, де він пройшов тест на стан алкогольного сп`яніння, який показав відсутність алкоголю, що підтверджується довідкою №24. Згідно з цією ж постановою у зв`язку з викладеним ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб).
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а тому, згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП оскаржувану постанову слід скасувати.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 7, 9, 183, 251, 254, 280, 283 КУпАП.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 183 КУпАП передбачено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежна охорона, поліції, медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Відповідно ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Винність діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач категорично заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП.
Відповідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для справи.
Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Відповідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Колегія суддів наголошує на тому, що постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні ст. 73 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б її обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.
Окрім того, оспорювана постанова, всупереч вимогам ст. 283 КУпАП, містить протиріччя між наведеними у ній обставинами, які встановлені під час розгляду справи, та доказами, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Зокрема, в довідці №24, на якій ґрунтується постанова, зазначено, що ОСОБА_6 звернувся для проходження обстеження об 11:40 годині. З відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що тест на стан алкогольного сп`яніння був пройдений працівником поліції об 11:45 год, тоді як оскаржувана постанова винесена об 11:43 год.
Також з відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що працівниками поліції об 11:27 год., тобто до складення постанови та проходження ОСОБА_2 медичного огляду, вже повідомлено ОСОБА_1 , що штраф у сумі 3 400 грн. за ст.183 КУпАП прийде поштою, що на думку колегія суддів свідчить про упередженість при складанні оскаржуваної постанови.
Крім того, постанова не містить доказів наявності ознак суб`єктивної сторони правопорушення, в матеріалах адміністративної справи відсутні письмові пояснення позивача, а різниця в часі між зверненням до лікарні та ухваленням постанови свідчить про те, що працівниками поліції не вживалися заходи щодо повідомлення позивача про розгляд справи, що свідчить про формальне прийняття посадовою особою постанови, без урахування всіх обставин справи. 
Про це також свідчить умисне неврахування посадовою особою основної причини виклику позивачем поліції, а саме повідомлення про можливе вчинення злочину, припинення електропостачання квартири позивача з підстав зняття лічильника електроенергії невідомими особами, що підтверджується наданим позивачем талоном-повідомленням про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, та наданим відповідачем рапортом.
Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Колегія суддів зазначає, що в порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КУпАП.
Колегія суддів також наголошує на тому, що повідомлення на спецлінію "102" про те, що за адресою: АДРЕСА_1 невідомі особи 4 чоловіка, нічим не мотивуючи, перерізали електричні проводи до лічильника, не можуть бути кваліфіковані як завідомо неправдивий виклик поліції, оскільки відсутні докази того, що дійсно дане повідомлення було завідомо не правдивим, і відповідно такі дії позивача не можуть кваліфікуватись як адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП.
Згідно ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відтак, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, належить тлумачити на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, є недоведеним, у зв`язку з чим, постанова ЕГА №1492304 від 15 липня 2024 року підлягає скасуванню.
Підсумовуючи викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Частиною 3 ст. 272 КАС України визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених ст.ст. 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 січня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.
Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.
Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.