УХВАЛА
26 лютого 2025 року 
м. Київ
справа № 463/9993/23
провадження № 61-1889ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Личаківського районного суду від 17 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року апеляційну скаргуОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Личаківського районного суду від 17 квітня 2024 року залишено без змін.
Ухвалами Верховного Суду від 25 вересня 2024 року, від 13 листопада 2024 року, від 05 грудня 2024 року, від 07 січня 2025 року, 29 січня 2025 року касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня                 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у цій справі повернуто заявнику.
11 лютого 2025 року ОСОБА_1 вкотре звернувся до Верховного Суду з аналогічною касаційною скаргою,в якій просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
До суду касаційної інстанції має бути подана касаційна скарга, вимоги до форми та змісту якої закріплені у статті 392 ЦПК України.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає вимогам, визначеним пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відсутність у касаційній скарзі передбачених ЦПК України підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку є підставою для її повернення (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).
Відповідно до відомостей з Єдиного держаного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року. Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилався на пункт 3 частини другої                     статті 389 ЦПК України, вказуючи на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України.
Ухвалами Верховного Суду від 25 вересня 2024 року, від 13 листопада 2024 року, від 05 грудня 2024 року, від 07 січня 2025 року, 29 січня 2025 рокуВерховний Суд повернув ОСОБА_1 касаційні скарги на рішення Личаківського районного суду               м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року з підстав відсутності у касаційній скарзі нормативно-правового обґрунтування підстав касаційного оскарження. У цих ухвалах Верховний Суд зауважив, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не було застосовано статті 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України при вирішенні позовних про відшкодування моральної шкоди, тому доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України у спірних правовідносинах є безпідставними. Суди попередніх інстанцій не застосовували вказані норми і не покладали їх в основу своїх рішень. Також Верховний Суд звертає увагу заявника на постанову Верховного Суду                             від 14 лютого 2024 року у справі № 454/2859/22 (розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 червня  2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року, в якій заявник посилався на відсутність висновку Верховного Суду, у тому числі, щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 129, 129?1 Конституції України у подібних правовідносинах).
Незважаючи на зазначене, ОСОБА_1 знову подав касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року і знову зазначає, що оскаржує у касаційному порядку судові рішення у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України у подібних правовідносинах. 
Умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана 11 лютого 2025 року на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року, є аналогічною за змістом раніше поданим касаційним скаргам у цій справі, однак обставини, що стали підставою для їх повернення, заявником не усунуто.
Повторне звернення з касаційною скаргою можливо лише у випадку, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, однак ОСОБА_1 вшосте подав касаційну скаргу, не обґрунтовувавши належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень.
Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при зверненні до суду касаційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якійне обґрунтовував належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень, подана касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.
Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відшкодування моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                             Є. В. Синельников