22.01.25
22-ц/812/52/25
Справа №487/3675/22 Головуюча у 1-й інстанції Афоніна С. М.
Провадження № 22ц/812/52/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем                 України

22 січня 2025 року                                                         м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Крамаренко Т. В., 
            із секретарем: Носіковим І. М.,
за участю: позивачки – ОСОБА_1 та її представниці – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 , яка подана від її імені
адвокаткою Коренко Тетяною Володимирівною, 
на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 жовтня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Афоніної С. М. у залі судових засідань у місті Миколаєві о 13 годині 45 хвилині, зі складанням його повного тексту, по справі 
за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,
третя особа – приватна нотаріуска Миколаївського міського нотаріального округу
Миколаївської області Іскрицька Ганна Василівна
(далі – приватна нотаріуска Іскрицька Г. В.)
про визнання частки автомобіля спадковим майном на стягнення 
грошової компенсації за частку у спадковому майні,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , від імені якої діяла адвокатка Тимченко А. О., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа – приватна нотаріуска Іскрицька Г. В., де просила визнати частку автомобіля «Mercedes-Benz GL 350CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, спадщиною, що відкрилося, після смерті її померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , та здійснити поділ спадкового майна між ними, як спадкоємцями 1-ої черги, в рівних частках, що складають по частки автомобіля, після чого стягнути з відповідачки на її користь грошову компенсацію за частку у спадковому майні, вартістю 346 419 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 був її батьком та чоловіком відповідачки. 
За життя ОСОБА_4 , під час його шлюбу з ОСОБА_3 , 26 серпня 2021 року ними спільно набуто у власність автомобіль «Mercedes-Benz GL 350CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідачки.
Втім, автомобіль не було включено до спадкової маси, після смерті її батька, у зв`язку з його продажем відповідачкою 28 січня 2022 року на користь сторонньої особи. 
Посилаючись на те, що спадщину, після смерті ОСОБА_4 прийняла позивачка та відповідачка, а свідоцтво на право на спадщину у виді частки спірного автомобіля нею отримано бути не може, у зв`язку із здійсненням відповідачкою відчуження автомобіля, просила стягнути на свою користь грошову компенсацію вартості частини проданого автомобіля, як не отриманого нею спадку.
Відзиву на позовну заяву іншими учасниками справи не надано. 
3 березня 2023 року ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокатка Коренко Т. В., до суду подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи за поданим ними позовом про усунення ОСОБА_1 від спадкування, після смерті батька. 
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 червня 2023 року у справі закрито підготовче засідання, а провадження зупинено до розгляду іншої справи.
21 лютого 2024 року позивачкою подана заява про відновлення провадження у справі.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 1 березня 2024 року провадження у справі поновлено.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про визнання частки автомобіля «Mercedes-Benz GL 350CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , спадковим майном, після смерті ОСОБА_4 .. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , право на частку вартості спадкового майна - автомобіля «Mercedes-Benz GL 350CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 356 419 грн вартості належної їй частки вартості спадкового майна - автомобіля «Mercedes-Benz GL 350CDI». Розподілені судові витрати, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 464 грн 19 коп. судового збору та 20 000 грн витрат на правничу допомогу.
Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що право власності відповідачки на спірний автомобіль набуто під час шлюбу з померлим, внаслідок чого його частина є спадковим майном, яким відповідачка розпорядилася після смерті чоловіка на свій розсуд, і тому має виплатити грошову компенсацію іншій спадкоємиці – доньці померлого за належу частку у спадковому майні. 
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокатка Коренко Т. В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про залишення позову без задоволення. 
На думку апелянта рішення суду є незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного встановлення судом усіх обставин справи, недоведеністю тих обставин, які суд вважав встановленими, та невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Але у змісті апеляційної скарги зазначила лише про те, що у справі відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, що на її думку, позбавляє позивачку права ініціювати спір у судовому порядку. Також, пославшись на статті 57, 60 СК України та статті 1216, 1217, 1223 ЦК України, вказала на розбіжності спадкування майна, що належало спадкодавцю особисто, і що може належати на праві спільної сумісної власності, внаслідок чого після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини. 
На подану апеляційну скаргу представницею позивачки надано відзив, в якому доводи скарги вважали безпідставними, а рішення суду таким, що відповідає встановленим обставинам справи, і ухваленим у відповідності до норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
При вирішенні справи судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , який за життя, перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 (а.с.34-35, 71).
Під час шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_3 , 26 серпня 2021 року на ім`я відповідачки зареєстровано автомобіль «Mercedes-Benz GL 350CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску, на підставі укладеного нею договору купівлі-продажу, де від імені продавця транспортного засобу діяв чоловік відповідачки за нотаріально посвідченою довіреністю (а.с.115-119). 
Після укладення договору купівлі-продажу та реєстрації автомобіля на ім`я дружини, ОСОБА_4 поводився з автомобілем, як спільним майном, оскільки здійснив усі дії з його оформлення, користування та укладення стосовно транспортного засобу договору страхування (а.с.14-19).
Порядок та процедура оформлення договору купівлі-продажу його учасниками не оспорені, як не оспорено відповідачкою і набуття цього транспортного засобу під час шлюбу подружжям за належні їй особисті кошти.
За таких обставин за нормами сімейного законодавства та за відсутністю спростування презумпції права спільної сумісної власності майна подружжя, де однією з умов належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета його укладення - інтереси сім`ї, а у матеріалах справи немає будь-яких належних доказів того, що спірне майно придбане за особисті кошти відповідачки, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірний автомобіль, як майно, що придбано відповідачкою за життя з померлим у шлюбі, є їх спільним сумісним майном, а отже частина цього майна, у розумінні положень статей 1218-1219, 1226 ЦК України, є такою, що входить до складу спадщини.
Тому доводи відповідачки, від імені якої діє адвокатка, відносно того, що частина придбаного у шлюбі майна не входить до складу спадщини є неприйнятними та такими, що суперечать змісту частини 1 статті 1226 ЦК України. 
Після смерті ОСОБА_4 спадщину за законом в порядку статей 1261, 1268, 1269 ЦК України прийняли його донька – позивачка ОСОБА_1 та дружина померлого – відповідачка ОСОБА_3 , подавши заяви до приватної нотаріуски (а.с.60-81).
На підставі поданих сторонами заяв заведена спадкова справа (а.с.60-81), але відповідні свідоцтва на час розгляду справи видані не були за наявністю спору між спадкоємцями. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
За частиною 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За обставинами справи, які правильно встановлені судом першої інстанції, відповідачкою ОСОБА_3 , після смерті чоловіка, але до закінчення строку на прийняття спадщини, здійснено відчуження автомобіля «Mercedes-Benz GL 350CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 , 28 січня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу на користь сторонньої особи (а.с.120-124).
Отже, на час виникнення спору між спадкоємцями спадкове майно у вигляді автомобіля або його частини відсутнє, що виключає можливість позивачки, як доньки померлого, отримати свідоцтво про право на спадщину у відповідності до статті 1297 ЦК України, яке видається виключно на майно або майнові права чи їх частину, внаслідок чого посилання представниці відповідачки на обов`язковість досудового отримання відмови нотаріуса не є слушними. 
Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова ВС в складі КЦС від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова ВС в складі ОП КЦС від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова ВП ВС від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова ВС в складі ОП КЦС від 5 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Тому тлумачення частин 1 та 2 статті 1223 ЦК України дає підстави для висновку, що під правом на спадкування розуміється право на набуття спадщини. 
Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України), відшкодування збитків (пункт 8 частини 2 цієї ж статті) або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, в тому числі в порядку частини 1 статті 1280 ЦК України.
Тобто коли один із спадкоємців самостійно розпорядився частиною спадщини, що йому не належить, то за її відсутністю в натурі, інший спадкоємець має право вимагати сплати грошової компенсації.
За наведеного, позивачкою обґрунтовано обрано спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред`явлення вимоги про стягнення грошової компенсації вартості належної їй частини спадкового майна до відповідачки, яка розпорядилася цим майном. 
Обравши такий спосіб позивачкою визначена вартість частини автомобіля у розмірі 346 419 грн (а.с.10-20, 39-43), який відповідачкою не оспорено в будь-який спосіб, зокрема, шляхом проведення експертного дослідження чи подачі клопотання до суду про призначення експертизи.
Не оспорено такий розмір і у змісті поданої апеляційної скарги, внаслідок чого правильність розрахунку вартості частки у спадщини не є предметом апеляційного перегляду.
Надання представницею відповідачки копії договору продажу не змінює висновків суду першої інстанції, який належним чином дослідив цей доказ, що був ним витребуваний при розгляді справи.
За такого суд, з`ясувавши обставини спору, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані докази і давши їм належну правову оцінку, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за належну їй частину автомобіля, як спадкового майна, так як наявні підстави, передбачені статтями 60-61 СК України, частиною 3 статтею 368, статтею 370, статтями 1216-1218, частиною 1 статті 1226, статтями 1258, 1268, 1296 ЦК України для визнання такого майна об`єктом спільної власності і як наслідок права позивачки на його спадкування на загальних підставах, як частки у праві спільної сумісної власності, але шляхом стягнення компенсації його вартості, у зв`язку із розпорядженням часткою цього майна одним із спадкоємців до її належного оформлення іншим. 
При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.
При тому тлумачення частини 2 статті 16 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті будь-який спосіб захисту може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. 
Тому для стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на загальних підставах, яке входить до складу спадщини, але реалізовано одним із спадкоємців та не може бути оформлено іншим, законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремих позовних вимог про визнання частки у праві спільної сумісної власності спадковим майном померлого та проведення поділу такого майна між спадкоємцями, частки яких є рівними в силу закону (стаття 1278 ЦК України). Тобто, такі обставини (факт належності майна на праві спільної сумісної власності з підстав, передбачених статтями 60 і 61 СК України та частини 3 статті 368 ЦК України, а також рівність часток спадкоємців у спадщині), у разі пред`явлення позову про визнання права власності за спадкоємцем або стягнення на його користь вартості належної йому частки у спадщині, встановлюється під час розгляду такого позову.
Отже, правильно встановивши обставини справи та обґрунтовано задовольнивши позовну вимогу про стягнення грошової компенсації за належну частку у спадковому майні, суд першої інстанції помилково задовольнив окремо позовні вимоги про визнання частки у праві спільної сумісної власності належної спадкодавцю та поділив її між спадкоємцями, тобто вирішив вимоги, які не підлягають окремому вирішенню, а встановлюються під час розгляду справи. 
За таких обставин, рішення суду в частині стягнення грошової компенсації, як законне і обґрунтоване, не підлягає скасуванню, але вимагає зміни в частині визначення самого розміру вартості частки, оскільки судом при її вирішені допущена описка, внаслідок чого на користь позивачки з відповідачки підлягає стягненню сума в розмірі 346 419 грн, яка заявлена у позовній вимозі.
В частині задоволення інших позовних вимог про належність частки до спадкового майна та поділ її між спадкоємцями рішення суду слід скасувати з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового про відмову у їх задоволенні.
Рішення суду в частині розподілу судових витрат, зокрема правничої допомоги, судом першої інстанції вмотивовано та не є предметом апеляційного перегляду, оскільки такі доводи відсутні у змісті апеляційної скарги.
Підстав для перерозподілу судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції немає. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якої діє адвокатка Коренко Тетяна Володимирівна, задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 жовтня 2024 року в частині визнання частки спадковим майном та визнання права на частку вартості спадкового майна скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання частки автомобіля спадковим майном та визнання права на частку вартості спадкового майна – залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 жовтня 2024 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації змінити, визначивши її розмір в 346 419 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                 О. О. Ямкова        

Судді                                                         О. В. Локтіонова                                                                                         
Т. В. Крамаренко