ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 березня 2025 року           справа №200/7955/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 200/7955/24 (головуючий суддя у І інстанції – Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                 ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 056350012389 від 04.06.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву від 28.05.2024 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, зарахувавши до загального стажу періоди роботи з 11.09.1989 по 27.04.1990; до спеціального стажу: періоди роботи з 29.05.1990 по 01.07.2002, 13.01.2003 по 29.05.2003; з 02.06.2003 по 30.07.2003; з 31.07.2003 по 25.09.2003; з 22.10.2003 по 17.12.2003.
В обґрунтування позову зазначив, що звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.
Рішенням від 04.06.2024 відповідач відмовив в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Відповідно до наданих документів зараховано пільговий стаж на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 - 1 рік 1 місяць 27 днів. Пільговий стаж зарахований частково згідно спецстажу в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Також відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 11.09.1989 по 27.04.1990, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, відтиск якої не придатний для сприйняття змісту.
Рішення відповідач є протиправним, оскільки пільговий стаж підтверджується записами трудової книжки, а неправильне оформлення записів в трудовій книжці з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача права на пенсію.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 056350012389 від 04.06.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву від 28.05.2024 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, зарахувавши до загального стажу періоди роботи з 11.09.1989 по 27.04.1990; до спеціального стажу: періоди роботи з 29.05.1990 по 01.07.2002, 13.01.2003 по 29.05.2003; з 02.06.2003 по 30.07.2003; з 31.07.2003 по 25.09.2003; з 22.10.2003 по 17.12.2003.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги.
Позивачем не надана уточнююча довідка для підтвердження пільгового характеру його роботи в спірні періоди відповідно до п. 20 Порядку № 637, отже пільговий стаж позивача зараховано частково відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Також пенсійним органом правильно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 11.09.1989 по 27.04.1990, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, відтиск якої не придатний для сприйняття змісту.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
28.05.2024 позивач, досягнувши віку 55 років, звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.
Заява позивача про призначення пенсії розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення від 04.06.2024 № 056350012389 про відмову у призначенні пенсії.
В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 32 роки 6 місяців 17 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 1 рік 1 місяць 27 днів.
Отже, у позивача відсутній необхідний пільговий стаж (12 років 6 місяців).
До страхового стажу не зарахований період роботи з 11.09.1989 по 27.04.1990, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, відтиск якої не придатний для сприйняття змісту.
Пільговий стаж зарахований частково згідно спецстажу в індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Інформація про спірний стаж роботи позивача міститься в трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 11.09.1989:
з 11.09.1989 по 27.04.1990 обіймав посаду на Артемівському електромеханічному заводі монтажника приладів (записи №№ 3, 4);
з 29.05.1990 по 01.07.2002 обіймав посаду забійника худоби на Артемівському м`ясокомбінаті (записи №№ 5-11);
з 13.01.2003 по 29.05.2003 обіймав посаду забійника худоби за трудовим договором від 13.01.2003 № 2595 (зареєстрований в державній службі зайнятості м. Костянтинівка 16.01.2003) з приватним підприємцем ОСОБА_2 , свідоцтво про державну реєстрацію № 4846 від 01.07.2002 (записи №№ 12, 13);
з 02.06.2003 по 30.07.2003 обіймав посаду забійника худоби на АОЗТ “Костянтинівська ковбасна фабрика (записи №№ 14, 15);
з 31.07.2003 по 25.09.2003 обіймав посаду забійника худоби за трудовим договором від 31.07.2003 № 3350 (зареєстрований в державній службі зайнятості м. Костянтинівка 04.08.2003) з приватним підприємцем ОСОБА_3 , свідоцтво про державну реєстрацію № 5683 від 28.07.2003 (записи №№ 16, 17);
з 22.10.2003 по 17.12.2003 обіймав посаду забійника худоби на АОЗТ “Костянтинівська ковбасна фабрика (записи №№ 18, 19).
На підтвердження пільгового характеру роботи позивач також надав архівні довідки, відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу нарахованого (перерахованого) податку та військового збору із даними за період з І кварталу 1998 року по IV квартал 2004 року.
Суд першої інстанції задовольняючи позов, виходив з того, що наданими документами підтверджена робота позивача у спірні періоди за професією забійник худоби, яка входить до робіт із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956, постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 та постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994.
Також формальні неточності у записах трудової книжки не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на пенсію.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Згідно частини першої статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Як визначено пунктом восьмим частини другої статті 114 Закону № 1058 па пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу:
для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців (…)
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті (…)
На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як визначено пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. 
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках: 
1) відсутність трудової книжки;
2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.
Як свідчать матеріали справи, трудова книжка позивача дійсно не містить інформацію, що позивач у спірні періоди працював із шкідливими і важкими умовами праці.
Між тим, посада забійник (забивач) худоби, входить до робіт із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991, постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994, постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 (діяли на період роботи позивача).
Наданими позивачем, крім трудової книжки, довідками та витягами підтверджено пільговий характер його роботи у спірні періоди за професією, що відноситься до Списку № 2, тому суд першої інстанції з огляду на записи трудової книжки позивача та надані ним додаткові докази пільгового характеру роботи, дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 29.05.1990 по 01.07.2002, 13.01.2003 по 29.05.2003; з 02.06.2003 по 30.07.2003; з 31.07.2003 по 25.09.2003; з 22.10.2003 по 17.12.2003.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 11.09.1989 по 27.04.1990 суд зазначає наступне.
На підставі статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до підпунктів б, в пункту 2.19 Інструкції № 58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо); про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у пункті 2.16. цієї Інструкції. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.
Як свідчить пункт 2.13 Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.
Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Як свідчать матеріали справи, в трудовій книжці позивача зазначено, що в період з 11.09.1989 по 27.04.1990 він працював монтажником приладів на Артемівському електромеханічному заводі монтажника приладів (записи №№ 3, 4).
Записи містять інформацію про накази про прийняття на роботу/звільнення, номери та дату наказів, а також печатки підприємства. Проте запис про звільнення з роботи засвідчений печаткою, відтиск якої нечіткий.
Проте, неналежне виконання записів в трудовій книжці не може позбавляти позивача права на зарахування періоду роботи з 11.09.1989 по 27.04.1990 до його страхового стажу, тому суд першої інстанції правильно зобов`язав відповідача зарахувати до страхового стажу позивача зазначений період його роботи.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 200/7955/24 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 200/7955/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 03 березня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 03 березня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                           І.В. Геращенко

                                                                                                          Е.Г. Казначеєв