ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року 

Справа № 712/6965/24		
Провадження № 22-ц/821/193/25		
Категорія: 305010900  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М., 
секретаря – Винник І. М.,

учасники справи:        
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
третя особа - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – адвоката Павленко Мар`яни Василівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у складі судді Троян Т. Є., повний текст рішення виготовлений 08.11.2024, 

в с т а н о в и в :

В червні 2024 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Соснівського районного суду м. Черкаси суду із позовною заявою до  ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовна заява мотивована тим, що 23.12.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода на перехресті бул. Шевченка – вулиці Дашковича в м. Черкаси за участі транспортного засобу Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та Volksvagen Beetle, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 внаслідок чого транспортні засоби зазнали технічних ушкоджень.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.01.2024 по справі 712/14257/23 винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3 .
Цивільно-правова відповідальність водія Volksvagen Beetle, д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу № 214108067.
Відповідно до автотоварознавчого дослідження № 07 від 15.01.2024 виконаного судовим експертом Березовським А. А. вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 складає 82 708,82 грн. Вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 складає 163 777,45 грн.
В ході досудового врегулювання справи ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача сплачено страхове відшкодування в розмірі 71 222,08 грн. Вказували, що наразі автомобіль частково відремонтований.
Позивач  ОСОБА_1 вважає за необхідне стягнути компенсацію вартості фізичного зносу складових частин пошкодженого транспортного засобу Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 з винуватця ОСОБА_3 в розмірі 81069, 45 гривень (163 777,45 грн - 82 708,82 грн = 81 069,45 гривень). Внаслідок протиправних винних дій ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду, яку він оцінив в 15 000 грн та просив стягнути з відповідача. Крім того, позивачі просили стягнути судові витрати по 1 211,20 грн на користь кожного.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2024 року заявлені вимоги задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням в розмірі 81 068,63 грн, судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн моральної шкоди, судовий збір в розмірі 158 грн.
В іншій частині заявлених вимог відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача (власника автомобіля ОСОБА_4 ) сплатило страхове відшкодування в розмірі 71 222,08 грн, з яким вона погодилася. 11 486,74 грн є податком на додану вартість, який утриманий страховиком у відповідності до вимог ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За вказаних обставин, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути компенсацію вартості фізичного зносу складових частин пошкодженого транспортного засобу Renault Megane, з винуватця ДТП ОСОБА_3 в розмірі 81 068,63 грн, яка була визначена автотоварознавчим дослідженням № 07 від 15.01.2024 виконаним судовим експертом Березовським А. А. (163 777,45 грн - 82 708,82 грн = 81 068,63 грн).
Суд відхилив доводи представника відповідача про те, що страховиком було в повній мірі виконано обов`язок по сплаті страхового відшкодування, в тому числі сплачений розмір шкоди з урахуванням фізичного зносу, що підтверджується звітом складеним ФОП ОСОБА_5 05.03.2024 на замовлення НАСК «Оранта», де розрахований розмір шкоди, який в подальшому був виплачений НАСК «Оранта» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Оскільки, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ.
Тому суд при вирішенні даного спору, прийняв до уваги автотоварознавче дослідження № 7 від 15.01.2024, виконане судовим експертом Березовським А. А., оскільки воно відповідає вимогам закону, та не було спростовано стороною відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 – адвокат Павленко М. В. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2024 року в частині задоволених позовних вимог та здійснити розподіл судових витрат. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що стороною позивача не було надано доказів на підтвердження обставин щодо проведення ремонту (в т.ч. і часткового) пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, зокрема, - здійснення фактичної оплати вартості робіт, запчастин, матеріалів тощо.
Зауважує, що оскільки стороною позивача не був залучений до участі у справі в якості співвідповідача страховик і відповідно до нього не були пред`явлені позовні вимоги, а також не було розмежовано межі відповідальності винної особи та страховика, то в даному випадку покладення обов`язку на винуватця ДТП відшкодувати збитки в межах відповідальності страховика буде суперечити меті інституту страхування. Тому в даному випадку суд мав би відмовити у задоволенні позову.
Наголошує на тому, що ухвалюючи спірне судове рішення суд першої інстанції не перевірив та не витребував докази на підтвердження реальності понесених витрат, адже розмір збитків має бути підтверджений або висновком експерта, або ж актом виконаних робіт, що підтверджує факт вже проведеного ремонту, тобто реальні збитки, а докази на підтвердження розміру матеріальної шкоди відсутні. 
Звертаючись до суду з позовом, позивачу необхідно було надати підтвердження матеріальних витрат спричинених ДТП, які поніс позивач, проте надані позивачем докази па підтвердження розміру завданого пошкодженням автомобіля збитку є суперечливими та викликають сумніви у їх достовірності, при цьому суд першої інстанції взяв до уваги автотоварознавче дослідження № 7 від 15.01.2024, виконане судовим експертом Березовським А. А. та не надав оцінку висновку, який наданих відповідачам на запит від страховика.

Відзив на апеляційну скаргу

Представник  ОСОБА_2  – ОСОБА_6 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому рішення суду є законним, обґрунтованим, у зв`язку із чим просить залишити рішення без змін, а подану апеляційну скаргу - залишити без задоволення. 
Зазначив, що ПАТ «НАСК «Оранта» виконало свій обов`язок по відшкодуванню страхового платежу, саме тому до нього не були пред`явлені вимоги, та в зв`язку з чим страхова компанія не була залучена в якості співвідповідача. 
Додатково, зауважив, що стороною відповідача не було вказано недоліків висновку судової експертизи, як і не вказано підстав для визнання вказаного доказу в якості неналежного, недостовірного та недопустимого, а відтак вказаний висновок судової експертизи був правомірно прийнятий судом. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанцій

23.12.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода на перехресті бул. Шевченка – вулиці Дашковича в м. Черкаси за участі транспортного засобу Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та Volksvagen Beetle, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 внаслідок чого транспортні засоби зазнали технічних ушкоджень.
Власником автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 являється ОСОБА_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію права власності НОМЕР_3 /а.с. 13/.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.01.2024 по справі 712/14257/23 винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3 /а.с. 6/.
Відповідно до автотоварознавчого дослідження № 07 від 15.01.2024 виконаного судовим експертом Березовським А. А. вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 складає 82 708,82 грн. Вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 складає 163 777,45 грн /а.с. 7-13/.
На час скоєння ДТП, згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність водія Volksvagen Beetle була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу № 214108067.
ОСОБА_4 у встановлений законом термін звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування шкоди внаслідок ДТП, яка сталася 23.12.2023.
ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача (власника автомобіля ОСОБА_4 ) сплачено страхове відшкодування в розмірі 71 222,08 грн, з яким вона погодилася. 11 486,74 грн є податком на додану вартість, утриманим страховиком у відповідності до вимог ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /а.с. 14-15/.

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За правилами ч. ч. 2, 5 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров’ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до п. 36.2. Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме особа яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».
Викладені нормативні приписи та висновки Верховного Суду спростовують доводи апеляційної скарги про неналежний суб`єктний склад та відсутність обов`язку винуватця ДТП ОСОБА_3 відшкодовувати частину матеріальної шкоди, яку не покриває страхова виплата.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частина 6 ст. 81 ЦПК України встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до автотоварознавчого дослідження № 07 від 15.01.2024 виконаного судовим експертом Березовським А. А. складеного на замовлення позивача вартість відновлювального ремонту із врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 складає 82 708,82 грн. Вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 складає 163 777,45 грн.
Доказів, що вказаний висновок експерта проведено з порушенням вимог закону та не є належним доказом по справі, матеріали справи не містять. Більш того, в самому висновку вказано, що даний висновок підготовлено для подання до суду. Експерт обізнаний про кримінальну відповідальність згідно ст. 384, 385 КК України, що прямо передбачено вимогам ст. 106 ЦПК України. 
Звітом складеним ФОП ОСОБА_5 на замовлення страхової компанії НАСК «Оранта» 05.03.2024, розрахований розмір шкоди, який в подальшому був виплачений НАСК «Оранта» без урахування коефіцієнту фізичного зносу.
Враховуючи те, що виплачена ПАТ «НАСК «Оранта» сума страхового відшкодування є значно меншою від суми відновлювального ремонту, потерпіла особа не позбавлена права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків за рахунок винної особи, обсяг відповідальності якої обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 , як винної особи про стягнення різниці між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.
Посилання скаржника на те, що стороною позивача  ОСОБА_1  не доведено належними та достатніми доказами, що вказані ремонтні роботи є необхідними для усунення пошкоджень автомобіля, та не доведено неможливість проведення відновлювального ремонту автомобіля без заміни пошкоджених деталей, не є підставою для відмови в позові щодо стягнення з ОСОБА_3 як винної в ДТП особи на користь позивача різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу та страховим відшкодуванням з огляду на таке.
Водночас відповідачем не спростовано обсяг робіт та вартість ремонту необхідних для відновлення пошкодженого в наслідок ДТП автомобіля.
Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18 зазначив, що посилання апеляційного суду як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими. Позивачем  ОСОБА_1 заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції немає.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3  – адвоката Павленко Мар`яни Василівни –залишити без задоволення. 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 листопада 2024 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 лютого 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков